VEG A-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 129 
tvillingsnitt utsläcka emellertid de båda tvillinghalfvorna ej 
samtidigt och parallelt med tvillingsömmen, såsom fallet skulle 
vara, om mineralet vore ortoklas, utan först i lägen, som med 
denna söm bilda vinklar om 14? å 18”. Fältspaten måste så- 
ledes vara en plagioklas, och detta bevisas äfven deraf, att be- 
handling af ett isoleradt korn med kiselfluorvätesyra blott till- 
kännagaf närvaron af natrium och calcium, ej af kalium. 
Samtliga fältspatkornen äro omgifna af en gulbrun skorpa af 
jernoxidhydrat, och från denna skorpa intränga der och hvar 
hinnor af samma ämne i sprickor 1 fältspaten. Qvarts före- 
kommer endast temligen sparsamt i form af små oregelbundna 
korn, liggande dels enstaka i grundmassan, dels samlade i små 
strimmor. I senare fallet finnes vanligen något jernoxidhydrat 
afsatt i fogarna mellan dem. Understundom ses ock små 
qvartskorn invuxna 1 kanterna af fältspatkornen. 
Att nu beskrifna bergart är en metamorfoserad lerskiffer 
synes vara temligen påtagligt. Fältspatkornens autigena natur 
bevisas deraf, att de — i likhet med bergartens grundmassa — 
innehålla turmalin och rutil. Pigmentet i fältspatkornens kär- 
nor liknar mycket det i lerskiffrar vanliga, och det torde väl 
ock kunna betraktas såsom en återstod af ett dylikt, som ur- 
sprungligen fans äfven i denna skiffer. Man skulle kunna 
tänka sig gången af metamorfoseringsprocessen hafva varit i 
hufvudsak följande: först utskilde sig rutil och turmalin — 
såsom 1 allmänhet är fallet 1 lerskiffrar. Derefter började fält- 
spaten utkristallisera och inneslöt då så väl de nämnda mine- 
ralen, som äfven skiffermassans mörka pigment; utkristalli- 
seringen försiggick långsamt och kornen kunde antaga regel- 
bundna kristallformer. Men temligen plötsligt synes den me- 
tamorfoserande kraften hafva tilltagit i intensitet; det i grund- 
massan ännu återstående (koliga ?) pigmentet förstördes, det 
hela blef kristalliniskt, och den ännu återstående, ej individua- 
liserade, fältspatsubstansen koncentrerade sig kring de redan 
bildade fältspatkristallerna, omgifvande dem med ett pigment- 
fritt skal, hvars ojemna begränsningar mot grundmassan visar, 
att det: uppkommit samtidigt med det dennas beståndsdelar 
antogo kristallinisk utbildning. 
b) Kalklerskiffern är grå och tunnskifvig, bestående af 
tunna skikt af ljusgrå, mikrokristallinisk, oren kalksten, vexlande 
med tunna lerskifferlameller. I de senare hafva, såsom vanligt, 
rutilmikroliter, små turmalinkristaller, samt fjäll af ljus glim- 
mer utbildat sig. Kalkstensskikten befunnos under mikro- 
skopet bestå af ett finkristalliniskt aggregat af kalkspat och ett 
3 C 
BAY: &) 
