130 TÖRNEBOHM, VEG A-EXPEDITIONENS BERGARTER. 
klart, färglöst mineral, som man vid första påseende kunde 
vara böjd att anse för qvarts, men hvilket vid närmare under- 
sökning befans vara optiskt tvåaxigt, hafva temligen tydliga 
genomgångar, samt vara stundom utbildadt såsom tvillingar. 
Det torde derför utan tvifvel vara fältspat. Möjligen kan dock 
något qvarts derjemte vara närvarande. Underordnadt före- 
finnas små fjäll af ett ljust glimmermineral. Kalkspaten, som 
är den förherskande beståndsdelen, visar ej sällan väl utbil- 
dade romboedriska former; fältspaten uppträder endast såsom 
kristalloider. De större kalkspatindividerna, hvilka kunna nå 
en längd af 0,r mm:, hafva ofta 1 det inre en grå, utat förto- 
nande ' färgning. Sådan förefinnes” deremot aldrig hos fält- 
spaten. Ganska allmänt förekomma små, svarta, ruggiga ku- 
lor, hvilka stundom på ytan visa ett metallartadt skimmer. I 
deras närhet är kalkspaten vanligen fri från pigment; det före- 
faller som om detta skulle koncentrerat sig 1 kulorna. För 
att utröna detta mörka ämnes natur behandlades ett pulvrise- 
radt prof af bergarten med. HCI under uppvärmning. Dervid 
gick något jern i lösningen, delvis i form af oxidul. Det åter- 
stående pulvret var i fuktigt tillstånd mörkgrått, torkadt ljus- 
grått. Detta smältes sedan med salpeter; och smältan utlöstes 
med utspädd klorvätesyra. Lösningen befans innehålla något 
lerjord, men vara nästan jernfri. Det olösta pulvret var hvit, 
äfven 1 fuktigt tillstånd. Färaf framgår, att så väl masnent 
som ett kol-igt ämne (grafit?) finnes i bergarten, och att detta 
senare är den egentligen färgande ingrediensen. Utlösandet 
af magnetiten åstadkom nämligen ej någon märkbar blekning 
af pulvret. | 
Konyam-bay >»omgifves af 600 till 1000 meter höga berg- 
toppar, som skiljas från hvarandra af djupa dälder och ravi- 
ner, 1 hvilka snö ännu vid expeditionens besök (28 juli) låg i 
riklig mängd. Verkliga glacierer funnos dock icke. Strän- 
derna upptogos af vidsträckta stenrammel, klädda med en spar- 
sam, men mångformad och blomsterrik växtlighet. På en del 
ställen upptogs landet mellan bergens fot och hafvet af öde 
Myrar.» ; 
»Flera af bergtopparna bestegos. En af dem' hade en höjd 
af 623 meter. Toppen bildade en snöfri platå, som upptogs 
af ett fullkomligt söndersprucket qvartsporfyrlager. Mellan 430 
och 450 meter träffades gneis och glimmerskiffer. Lagren föllo 
60? åt sydost. På 100 meters höjd sågs en finkornig, magnetit- 
haltig, glimmerfattig granit. Bland de lösa stenarna vid ber- 
