136 TÖRNEBOHM, VEG A-EXPEDITIONENS BERGARTER. 
grundmassa, och dels af i denna inbäddade strökorn af augit 
och fältspat. I grundmassan är fältspat den förherskande be- 
ståndsdelen, visande sig mestadels såsom smala lister, hvilka 
oftast hafva en tydlig tvillingstreckning. Fläckvis äro dessa. 
lister ordnade så, att en art fluidalstruktur uppkommer. Grund- 
massans augit är till färgen gulgrön och i allmänhet utbildad 
i korta, prismatiska individer, hvilkas kanter dock mestadels: 
synas något afrundade. Mellanrummen mellan fältspat- och 
augitindividerna utfyllas af en fläckvis rikligare, fläckvis spar- 
sammare närvarande brunaktig basis, som har ett fingrynigt 
utseende i följd deraf, att den är tätt genompudrad med en 
mängd små, mörka korn. I alla något större partier af denna 
basis ses en mängd små, ljusa stänglar, gruppvis parallelt an- 
ordnade. Dessa stänglar hafva tydlig polarisationsförmåga 
och släcka ofta samtidigt med någon vidliggande fältspatindi- 
vid. Stundom kan man till och med iakttaga, att en fältspat- 
list mot ändan liksom fransar upp sig och öfvergår 1 ett ar 
de i fråga varande stängelknippena. Dessa torde derför kunna 
antagas vara plagioklas. Såsom accessoria märkas små, ljusa 
nålar af apatit, korn af magnetit, ofta i form af väl utbildade 
oktaedrar, samt en mängd små, mörka, 1 allmänhet 0,05 å 0.15 
mm. långa stänglar. Dessa sistnämnda hafva, 
såsom vid stark förstoring kan iakttagas, mesta- 
dels form af platta prismer med närmevis rekt- 
angulär genomskärning. De smala sidorna sy- 
nas dock stundom liksom afrundade; på större 
individer kunna de vara ersatta af tvänne mot 
de bredare lutande ytor: I påfallande ljus hafva 
TR sn i fråga varande stänglar en blåaktigt stålgrå 
färg och stark metallglans; i genomfallande ljus 
äro de tunnaste af dem genomlysande med gulbrun färg och 
visa mellan korsade nicols ganska lifliga interferensfärger, men 
ingen märkbar absorption. De utsläcka, när deras längdrikt-' 
ning ligger parallelt med en af nicoldiagonalerna, såsom kunde 
konstateras på ett par stänglar, som jag lyckades isolera. De 
torde alltså tillhöra ett rombiskt mineral. Stänglarna, å hvilka 
i ett par fall en antydan till längdstreckning kunde skönjas, 
äro oftast tvära, liksom afhuggna i ändarna, stundom klufna, 
fig. 6. Någon gång finner roan dem afslutande med en trubbig 
vinkel, liksom om de voro begränsade af pyramidala eller do- 
matiska ytor. En liten individ visade på ytan regelbundna 
teckningar bildade af tvänne hvarandra under omkring 60? 
vinkel korsande strecksystem, antagligen genomgångar, hvilka 
