VERNGRANE ERNER EN BICTRET OPEN ELEN ES WP VED ENS ENES BKSARPSIII GSANEARTRED, ETEN. 137 
i så fall skulle vara domatiska, fig. 7. Mineralet angripes ej 
märkbart af klorvätesyra; ett svafvelprof på bergartspulvret 
gaf negativt resultat. 
Af det nu anförda framgår, att de i fråga varande små 
stänglarna utgöras af ett i rombiska systemet kristalliserande 
och i saltsyra olösligt eller svårlösligt malmmineral med brunt 
streck, ! antagligen en oxid. Det enda kända mineral, som 
skulle kunna motsvara denna karakteristik, är det af A. Koch 
under namn af Psevdobrookit beskrifna,? hvilket antagligen är 
en rombisk form af titanjern och förekommer på sprickor och 
i drusrum, äfvensom — ehuru 1 mindre grad — i sjelfva mas- 
san af en andesit. "Antagandet af att psevdobrookit här skulle 
föreligga bestyrkes ock väsentligt deraf, att bergarten innehåller 
0,99 4 Ti O? enligt bestämning af G. Lindström. ? 
Ett slipprof af ofvan beskrifna bergart, etsadt under tre 
dygn i kall koncentrerad saltsyra, visade sig hafva undergått 
1 Ett metalliskt minerals streck har nämligen i regeln samma färg som 
den mineralet visar i genomfallande ljus. 
SEMA USP et:0 STP vVtun ers ss tven: Om ot Zemtschr för 
Kryst. IIT, s. 306. 
3 Mineralet i fråga synes för öfrigt vara identiskt — eller åtminstone 
nära beslägtadt — med de bekanta bruna lamellerna, hvilka åstadkomma 
hyperstenens skillrande glans. Äfven de äro plattstängliga, brunt genom- 
lysande när de äro ytterst tunna, men ogenomskinliga och starkt metall- 
glänsande när de äro något tjockare. Dertill kommer, att de — såsom jag 
i flera fall kunnat observera — hafva tvänne genomgångar, som skära hvar- 
andra under ungefär 60” och 120” vinklar. (Trenne genomgångar observera- 
des aldrig.) Genomgångarna ligga alltid så, att en linie, som halfverar deras 
spetsiga vinklar, går parallelt med lamellens eller stängelns längdriktning, 
vare sig denna ligger i samma riktning som hyperstens vertikalaxel, eller 
vinkelrätt deremot. Vidstående fig. 8 är en afbildning af en tem- 
ligen tjock och derför i det närmaste ogenomskinlig längdlamell 
i ett undersökt slipprof af hypersten från Soggendal, i hvilken 
lamell de nämnda genomgångarna äro tydligt synliga. Den ena 
ändan af denna lamell begränsas af tvänne kristallografiska 
Snitt, Som, bilda det ena omkring 6, det andra omkring 295 
vinkel med lamellens längdriktning. Det senare af dessa snitt 
synes vara parallelt med -den ena genomgångsriktningen. Såsom 
bekant antog Kosmann, hvilken noggrannare än någon annan 
undersökt i fråga varande lameller, som han fann vara rombiska, 
att de bestodo af brookit. (N. J. 1869, 582 och 1871, 501.) Färemot anmär- 
ker Rosenbusch med rätta, att den i hypersten funna halten af TiO?, 
0,46 4, härtill är för liten (Phys. d. Min. 259), och man skulle kunna tillägga, 
att lamellernas genomskinlighet äfven är för ringa. Båda dessa invändpnpin- 
gar förfalla, om man antager, att lamellerna i fråga bestå af psevdobrookit, 
ett mineral, hvilket ej var kändt på den tid, då Kosmann gjorde sina 
undersökningar. Anmärkas må dock, att de observerade genomgångarna ej 
synas öfverensstämma med hvad man känner om psevdobrookiten. 
Fig. 8. 
