144 WESTERLUND, LAND- OCH SÖT VATTEN-MOLLUSKER. 
beskaffenhet eller måltidernas regelbundenhet. De södra lan- 
dens större rikedom på arter och dessas stundom betydliga 
storlek är en följd af samverkan af flera gynsamma omständig- 
heter, såsom varrna fuktighet, kalktillgång, kort vinterdva!a och 
således betydligt längre tid att intaga föda och att tillväxa. 
Nordens fuktighet är kall, och molluskernas fleomatiska natur 
fordrar yttre värme jämte fuktighet. Köld frukta de icke, men 
polarlandens långa vinter hämmar 1 allmänhet deras utveck- 
ling. Keferstein m. fl. säga, att de arter, som nu utgörarden 
högnordiska faunan, endast äro från södern invandrade, men 
förkrympta former och anföra såsom skäl för denna mening, 
att man återfinner samma fauna i de södra landen vid be- 
stigande af de högre bergen, samma slägten, grupper och arter, 
samma alpina former, ju längre mot söder, ju högre måste man 
stiga och ju fattigare blir faunan, ju mera förkrympta dess al- 
ster, »liksom allt närmare polen>, och Heynemann anser det 
t. o. m. vara troligt, att sedan nordens alster sålunda blifvit så 
småningom utrustade med alla egenskaper att trotsa och öfver- 
vinna ogunstiga naturförhållanden, hafva de från sin nordgräns 
utbredt sig öfver sina förra hemorter. 
De arktiska färderna hafva ådagalagt det fullkomligt orik- 
tiga i denna uppfattning af den högnordiska molluskfaunan. 
Denna och den alpina hafva mycket analogt, men obetydligt 
affint, och då så är fallet, beror det af helt andra orsaker än 
en successiv migration. I norden lefver en sjelfständig, lefnads- 
stark djurverld, visserligen, till följd af de högst olika yttre 
förhållandena, helt olik de södra landens, men icke mindre 
egendomlig. Denna fauna är snart så bekant, att allmänna, 
för zoogeografen vigtiga, slutsatser kunna dragas af densamma, 
men någon saminanställning af de inlandsmollusker, som blifvit 
funna 1 höga norden, har ännu ej blifvit gjord, hvarför yi vilja 
1 sammanhang med de samlingar, som Vega-expeditionen 
hemfört från Norska Finmarken, Konyambay, Port Clarence och 
Bering-ön, samt Jenisej-expeditionens samlingar från Fin- 
marken och Sibirien, lemna en öfversigt af de arktiska och 
polära landens inlandmollusker. Men för att tydliggöra det 
nära samband, som råder emellan klimat, naturbeskaffenhet och 
vegetation å ena sidan och molluskernas förekomst å den andra, 
måste vi anföra grunddragen af de förra för hvarje land, äfven 
med risk att dervid upptaga mycket, som förut är allmänt be- 
kant. 
En öfvergång till den arktiska molluskfaunan bildar det 
lilla antal arter, som finnes på Feröarnes skoglösa klippholmar 
