VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 151 
Planorbis spirorbis Lin. Limnea peregra Mull. 
— umbilicatus Mull. — — truncatula Mäll. 
— corneus Lin. Valvata pisceinalis Mull. 
Pupa inornata Mich. Bythimia tentacuwlata Din. 
Linnea stagnalis Lin. Anodonta anatina Lin. 
— — mMmwricularia Bin. Umo tumidus Retz. 
SEöv äter DT Sphaerium corneum Lin. 
Svenska Lappmarkerna utgöras af flera, nästan parallelt i 
n.v. och s.0o. från Kölen mot Bottniska viken emellan de från 
snö- och isfälten uppe på fjällarne häftigt nedstörtande elfvarna 
löpande dalar, hvilkas nedre, vid östra gränsen liggande delar 
äro skogsland, mellersta delar sjöland och öfre delar vid-bergs- 
ryggen äro fjälland. Skogslandet upptages hufvudsakligen af 
vidsträckta tallskogar, stora hedmarker och emellan dessa skog- 
beklädda bergshöjder, med sandig, stundom stenbunden mark, 
der få eller inga växter trifvas och molluskfaunan naturligtvis 
är ytterst fattig. Landet höjer sig hastigt terrassformigt öfver 
det nedanför liggande kustlandet, så att t. ex. Luleå elf är vid 
lappmarksgränsen blott 150 ö. h.; 6 mil högre upp 889' och 
ännu 9 mil längre mot Kölen 1275". De ädlare löfträden hafva 
stannat nedom 64”, blott björk, asp, hägg och gråal återstå, 
hvaremot pilslägtet alltmera tilltager 1 artantal, mängd och 
mångfald samt bildar i de skogklädda dalarna lundar och snart 
sagdt ogenomträngliga snår. DLeguminoser och Synantherer af- 
taga alltmera i antal, hvaremot Cyperaceerna i hög grad ökas. 
Sjölandet utmärkes genom stora träsk eller sjöar, liksom ett 
nät från dessa utlöpande bäckar och åar samt vidsträckta myr- 
marker, och ligger på en höjd af 1000—1300". I områdets nedre 
del bekläder barrskogen, som mest består af gran, sjöstränderna 
och bergen ända upp till topparna, men björken blir snart för- 
herskande på höjderna, allt närmare områdets öfre del blifva 
bergstopparna allt kalare, barrskogen lägre och slutligen äfven 
bergens sidor beklädda af löfskogar. Närmare norska gränsen 
öfvergå bergen till fjäll, i början nedtill beklädda med gran- 
skog och derofvan med björkskog, som så småningom uttränger 
granen äfven i dalarna och till sist sjelf upphör, när fjälltop- 
parna utbreda sig i kala, ödsliga fjellslätter, der växtligheten 
blott består af låga, efter marken krypande dvergbjörkar och 
videarter, låga, tjocka och tufviga fjellväxter med stora blom- 
mor, lafvar och mossor. Snön, som 1 områdets nedre del blott 
intager de högsta bergtopparna, sträcker sig i de öfre delarna 
allt längre ned i dalarna och öfvergår slutligen till jöklar.: 
