168 WESTERLUND, LAND- OCH SÖT VATTEN-MOLLUSKER. 
Jemföra vi nu med hvarandra de lemnade förteckningarna 
öfver de särskilda arktiska landens inlandmollusker, finna vi, 
hvad landfaunan beträffar, att den i allmänhet är samman- 
satt af fuktighetsälskande jord-, busk- och löfsnäckor, men der- 
emot saknar de till kalkbergen hänvisade eller ett torrt och 
soligt klimat behöfvande stensnäckorna. Dermed stå också 
deras allmänna morfologiska karakterer i närmaste samman- 
hang. De skalbärande arterna hafva oftast ett tunt, glänsande, 
hornartadt, genomskinande, enfärgadt, ofta glasklart eller smut- 
sigt hvitt med mörka band tecknadt skal. De förra eller jord- 
snäckorna äro vida ymnigare än de andra, de lefva på marken, 
under mossa eller stenar eller under multnande blad på skugg- 
rika ställen i skogar eller busksnår, undflyende ljuset, de se- 
nare eller busksnäckorna uppehålla sig deremot under eller på 
buskar, liksom jordsnäckorna företrädesvis vid vatten. Snäckor 
med tjock, stundom hårig epidermis, såsom BSibiriens Eulota- 
och Fruticicola-arter, äro 1 fullkomlig öfverensstämmelse med 
landets fuktiga klimat, men Helices med tjock, tillbakaviken 
munsöm och framför allt med tandad mynning äro främmande 
för den arktiska zonen; den enda art med sådan mynning, 
Hel. subpersonata, är en amerikansk form, närmast förvandt 
med Hel. inflecta Say. 
Den arktiska faunan, ofvan 72? n. br., är mycket fattig, 
ehuru. vegetationen der är i förhållande till landets höga lati- 
tud icke torftig. På Spetsbergen finnas blott 122 arter kärl 
växter, isynnerhet Crucifere och Gramine&e, men inga trädslag 
utom tvänne ett par tum höga Balixarter, inga Vaccinium- 
arter, inga Leguminoser. Der finnas dock icke några land- 
eller sötvatten-mollusker. Nordligast af alla sådana är Physa 
i nordvestra Nordamerika; Planorbis Nathorsti nova sp. togs vid Aulistsi- 
viken den 1 juli. Denna art af Gyraulusgruppen och det stora formområdet 
af P. borealis Lov. har följande utseende: Testa supra centro impressa, sub- 
tus concava, cornea, transversim tenuissime striatula, ne minime etiam sub 
lente valido spiraliter lineata; anfr. 41/3, regulariter acerescentes, perconyexi, 
sutura profunda canaliculata disjuneti, ultimus superne obtusissime angu- 
latus, extus convexus, suturam versus forte declivus, ad marginem inferiorem 
perobtuse angulatus, ceteri medio obtuse angulati, intus declivi; apertura 
parum obliqua, rotundato-obovata, marginibus in pariete approximatis et 
callo tenui juncetis. Diam. 31/2 mm. — Eos PI aretieus. Bk Oocksatenmas 
borealis-form, måste man förutsätta en wvida hastigare tillväxt af vindnin- 
garna, då dessa blott äro 31/2 vid en skalbredd af 5 mm.  Vindningarna hos 
den nya arten hafva ock en annan form: den siste är på öfre sidan rundadt 
trubbkantig och derifrån utåt konvex, men inåt starkt och rätsidigt sluttande 
ned i den rännformiga sömmen; de öfriga öfverst trubbkantiga, utåt och inåt 
nästan lika sluttande. 
