170 WESTERLUND, LAND- OCH SÖTVATTEN-MOLLUSKER. 
der således dessa arter hafva sin eqvatorialgräns och icke i 
norden sin polargräns. Att denna mening är den enda rätta 
torde framgå af de ofvan upptagna förteckningarna. Följande 
arter äro egendomliga för den arktiska (och boreala) faunan i Eu- 
ropa, Asien och Amerika: 
Limax hyperboreus...... As; Amra: Phlysa  svotrica.,...1sk As. 
Väs ne xieS TE As; Am... «= emgma ske AG: 
—  angelice ......... E., Am. Plan. (Gyraulus) borealis... E., 
Conulus Fabrici......... Am. Ås., Am. 
Patula flocculus............ Ås. — + Nathorstisi.... IGN AS. 
= PAUPEN Ike As, Am: Linmned Vall... VÄ. 
Acantlunula harpa... E., As., Am. Wormskaioldi ...... .. Am. 
Fulota Schrenki........o.... HANS == 7 Holboelle Am. 
Fruticicola Nordenskiöldi...... Ås. oh 00 scalaris DoxiIsp ol 
— ISTUbeRge AE Ra As. Valvata sibwrica............ E., Ås. 
Pupa (Vertigo) wnernus,......... Ås. — aältena smb AS 
— — — arctica ... E., As., — - mergella n ov. sp. 
Am. Spherium levinodis ,........... ASK 
- — Hopper sm Am. ct ASIAlicUM ll. AS. 
— — — (decora As., Am.) Pisidwum Nordenskiöldi ... As. 
— (Leucochua) Théeeli..... LASS = ATClUCUM ses Am. 
Succinea turgida ......... Ås., Am. -— mivale RE Äm. 
—  grönlandica... Am. — glaciale = Am. 
— — Chrysis ......... AÅs., Am. — boreale ....... As., Am. 
= OMNeLAS AE Am. — mucronatam As. 
Physa (hypnorum) polaris ... As. = — sibiricum,..... As., Am. 
— = striata Am. — unioides E., As. 
CS ETSI TU FEVER TN AI Melon Tr TEST TEE hl SN Sk FÅ MRI a SA OR er RUNN 3. NA EA ENA RENA NE NT ÖKORD 
Alla dessa gå endast högst obetydligt nedom den arktiska 
zonens klimatiska och fysikaliska område, högst få ens ned i 
den subarktiska zonen. Pupa (Vertigo) arctica är den enda, som 
förekommer på Europas fastland och der blott på ett enda 
ställe högt uppe på Riesengebirge. Mest karakteristisk bland 
alla arktiska arter är Helix (Acanthinula) harpa, som just till 
följd deraf har den vidsträcktaste utbredningen !, emedan den 
mer än någon annan beherskar förhållandena inom den region 
den tillhör, liksom hvarje annan art, som inom sitt utbrednings- 
område längst förmår aflägsna sig från sitt centrum. Karakte- 
ristiska arter äro jemväl Vallomia tenuilabris Br., som finnes 
1 Dess hittills bekanta sydligaste förekomstort är Östra Stäket på Vermdön 
vid Stockholm, der den temligen rikligt insamlades under håfning bland blå- 
bärsris i barrskog 1 september 1883 af prof. O. Sandahl. 
