17-t WESTERLUND, LAND- OCH SÖTVATTEN-MOLLUSKER. 
början lida af den torra kölden, men sedermera dels få tillräcklig fuktighet, 
dels under vintren skyddas af det tjocka snötäcket. 7) Den alpina faunans 
snäckor hafva 1 öfvervägande grad nedtryckta skal. Orsaken härtill torde 
till en del vara att söka i klimatets inflytande, men äfven bero på andra 
omständigheter. M. Coutagne förmodar, att H. arbustorum, som på hög- 
alperna icke kan såsom i dalarna vintertiden söka skydd under löfbäddar- 
på marken, under trädrötter o. d., utan måste göra det i klippremnor, häraf 
får sin nedtryckta form; men alla Helices, som lefva på klippväggar, såsom 
just de alpinska Campylea-arterna och många Iberus-arter, hafya till följd 
häraf ett nedtryckt skal (hvilket t. o. m. blir hänglåslikt eller nedåt bredare), 
liksom skalet hos de på klipporna hängande Clausilierna i sydöstra Europa 
blir ovanligt långt och smalt. 3) På af naturen tunnskaliga arter, ss. Vitrinee 
och Hyalin&, har ett torrt och hett klimat samma inflytande som ett fuktigt 
och kallt; deras skal få nämligen starka strimmor och veck. TI förra fallet. 
derför (förmodar Coutagne) att regndagar tvärt följa på långvarig torka, så 
att mantelsekretionen, hvaraf skalet bildas, ständigt och plötsligt afbrytas. 
ar torkan, för att ater börja, då nederbörd imtraftar, det semaresmtaller 
uppenbarligen derigenom att tillväxten hämmas genom kölden och blott 
äger rum under en kort tid af året. En stor olikhet skulle derför finnas 
emellan båda deruti, att under det strimmorna och vecken 1 förra fallet 
blott angåfve afbrotten under en period, ett år, äro de i senare fallet verk- 
liga årsringar, ss. hos den arktiska faunans Pisidier och den alpina faunans. 
Vitriner. 9) Då en art måste uthärda stark värme och torka, blir skalet. 
vanligen tjockt med tunn epidermis. Af motsatta skäl blifva högfjällens 
och de arktiska snäckorna tunnskaliga med tjock epidermis, som dertill ofta 
har egendomliga beklädnader. 10) I högalperna liksom i den höga norden 
hafva molluskerna ett helt annat lefnadssätt eller förändra det de föra i 
låglandet, så att de förekomma på för dem i det senare alldeles främmande 
lokaler och lefva derjemte längre. I låglandet äro Vitrinerna ettåriga, de 
dö bort mot slutet af vintren eller början af våren, sedan de lagt sina ägg, 
hvilka utvecklas på dolda ställen, tills djuren plötsligt framträda på hösten 
fullbildade. På högalperna kan man finna Vitriner under alla sommar- 
månaderna i olika utvecklingsstadier. Likaså i norden, som vi finna af en 
mängd exemplar af V. angelice från Grönland, tagna under senaste ex- 
peditionen i augusti 1883. Clessin har i en Alpbäck i Allgäu vid 3009 fots. 
höjd tagit Limneea peregra med 5 årsringar, då denna art öfverallt i låg- 
landet blott har 4. 
I de södra landen äro landmolluskerna långt öfvervägande sötvatten- 
molluskerna till artantal, men ju högre mot norden desto mera utjemnas 
detta, så att förhållandet i höga norden blir alldeles omvändt, för att slut- 
ligen i högsta norden åter ändra sig till likhet med i södern. Till bestyr- 
kande häraf meddelas förteckning på ungefärliga artantalet i några af 
söderns faun-områden och upp till de europeiskt-asiatiska subarktiska och 
arktiska regionerna. 
