VEG A-EXPEDITTONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 185 
Af Borneo är föga mera än nordvestkusten i malakologiskt 
hänseende : bekant, hufvudsakligen genom forskningsresor af 
Beccari och Doria, hvilkas samlingar blifvit bearbetade af 
A. Issel 1 Annali del Museo civico di Storia Nat. di Genova, 
VI. 1874. Hans katalog upptager 182 arter, hvaraf dock blott 
157 äro med säkerhet kända från ön. - Af dessa äro 119 hittills 
icke funna annorstädes. Med Malakka, Sumatra, Banko och 
Bilitoa bildar denna del af Borneo ett faunområde, som har 
flera arter gemensamt, både bland däggdjur, foglar och mol- 
lusker, hvaremot Java och Borneo hafva nästan helt och hållet 
skilda faunor. BSlägtet Helix har på Borneo blott 6 arter, af 
hvilka en finnes på Molukkerna, en på Sumatra och en på 
Java, men af Nanina 22, hvaraf 14 egendomliga. Af båda ge- 
nera äro några arter gemensamma med Philippinerna. dCyclo- 
stomide förete en rik och sjelfständig utveckling; af 44 arter 
äro 32 egendomliga för ön. Bland dessa äro 6 arter af Lepto- 
poma (samma antal, som på Ceylon), som alldeles saknas på 
Java och Sumatra och först får sin fulla utveckling på Philip- 
pinerna, der 23 species finnas. Egendomligt för Borneo är 
slägtet Plectostoma samt bland Helicid&e slägtena Damayantia 
och Canefria. E.v. Martens fäster uppmärksamheten vid, att 
den bruna färgen är den öfvervägande hos landsnäckorna på 
Sundaöarna, under det att arterna i östra delen af arkipelagen 
hafva lifligt färgade skal, hvita, gula eller röda, liksom pape- 
gojorna på Sumatra, Java och Borneo äro uteslutande gröna, 
på Philippinerna, Celebes och Flores begynna de hvita Kaka- 
duerna, hvartill på Molukkerna komma de röda Lori-arterna. 
ran. dabuan,: der Vegar läg. för ankar, gjorde dr Stux- 
berg den 19 november en utflygt till den midtemot på Borneo 
utmynnande floden Kalias. Ur hans berättelse härom till ex- 
peditionens chef, friherre Nordenskiöld, meddela vi följande 
(ur »Vegas färd», 2, p. 410): Vägen togs först norr om Pap- 
pan Island (en liten täck holme, som ända ned till högvattens- 
märket är beklädd med mörkgrön tropisk urskog), derpå mellan 
de många grunden söder om den betydligt större Daat Island. 
Efter flerfaldiga försök under en timmes tid lyckades vi ändt- 
ligen leta upp den djupa rännan, som leder in till floden. Vi 
färdades ungefär halfannan eller två svenska mil uppför en af 
de många slingrande flodarmarna, då det ringa djupet tvingade 
oss att vända. Vegetationen på fasta landet, liksom på de nära 
flodmynningen belägna öarnas stränder var öfverallt så tät, att 
det var nästan omöjligt leta upp ett ställe, der vi kunde gå i 
land; öfverallt en nästan ogenomtränglig urskog. Närmast 
