[NS] 
-—T 
wi 
VÖR) GFASPEXCRSPU DIET ETEOY NEE NOSA SCB CITY BY NOSPESTA FR SIE RK GEA ADR) BE ICEA NG 
s 
växt hänföras. Den måste betraktas såsom typ för ett eget 
slägte, hvilket är fullt ut lika skarpt begränsadt som slägtet 
Alaria och andra Lanmvinariace-slägten. Den äger karakterer af 
tre olika Laminariace-typer: AÅlaria, Ecklonmia och SaccorlMeza- 
typen. Med den förra har den gemensamt den tunna, med 
cryptostomata. försedda, af en kosta genomdragna laminan. 
Med Ecklomia öfverensstämmer den i laminans tillväxt- och 
försreninsssatt, it ATesech. Obs; Phyc. 5, sid. 12. Saccorhiza 
liknar den deri, att sorus är utbredd öfver stipitaldelens 
breda, vågigt veckade vingkanter. Denna kombination af ka- 
rakterer innebär tydligen, att den haft en sjelfständigt fyloge- 
netisk utveckling. Följaktligen måste den betraktas såsom en 
särskild typ. Möjligen är den utgången ur samma stamform 
som Alaria-typen, ehuru den slagit in på en olika utvecklings- 
riktning. Genom laminans förgrening står den högre än denna, 
lägre åter derigenom att sorus icke utbildas på sjelfständiga 
blad utan på en utvidgad kant af bålens stipitaldel. 
Ulopteryx pinnatifida (Harv.) Kjellm. mser. 
Alaria pinnatifida Harv. New. Alg., p. 329. 
Descr. Alaria pinnatifida Harv. 1. ce. 5 
> » — amplexicaulis Martens, Preuss. Exp., p. 114. 
Fig. > — pinnatifida Sur. Alg. Jap., t. 10. 
> Ulopteryx pinnatifida, tab. nostra 11. 
Tillägg till artbeskrifningen. Växten når en rätt betydlig 
storlek. På ett zoosporangiebärande exemplar är stipes öfver 
en half meter lång. Från basen till omkring 17 cm. höjd är 
den försedd med breda veckade vingkanter, hvilka mellan 5 
och 10 cm. höjd uppnå sin största bredd, d. v. s. omkring 1,5 
em. Ofvan 17 em. höjd är vingkanten mycket smal, knappt 1 
mm. bred. Detta exemplar har laminan kort, endast 20 cm. 
lång. På andra exemplar är den längre, omkring 1 meter. 
Bredden öfverstiger en half meter. Laminans grenar äro än 
längre än kortare i förhållande till midteldelens bredd. Ofta 
uppgår deras längd till 20 cm. och derutöfver. Medelnerven 
blir åtminstone 1,5 cm. bred. Färgen tilltar i styrka med ål- 
dern. Hos yngre exemplar är den ljusbrun, hos äldre mörk- 
brun. Fastheten ökas också med åldern. Unga exemplar hafva 
en papperstunn, äldre en tjockt membranös lamina. BSorus är 
utbredd öfver vingkantens båda ytor, lemnande endast den 
yttersta, på torkade exemplar något förtjockade kanten fri. 
Den bildas af talrika, enrummiga zoosporangier och encelliga 
