Ett af de ställen, hvilka Vega-expeditionen besökte under 
färden öfver Stilla Oceanen, var Beringön, uppkallad efter 
upptäcktsresanden Vitus Bering, som här på ett sorgligt sätt 
slutade sitt bragdrika lif. Ön är belägen 54? 40'—55? 25' n. 
bredd och 165” 40 —166” 40' o. längd från Greenwich och är 
den vestligaste, närmast Kamtschatka belägna länken 1 den 
Aleutiska ökedjan. Jemte den närliggande Kopparön och 
några små öar bildar den en från de andra Aleutiska öarna 
afskild grupp, hvilken benämnes Kommandirski-öarna.!) 
Under expeditionens uppehåll här — 14—19 augusti — 
ansåg jag mig böra egna tiden åt undersökning af det om- 
gifvande hafvets rika, praktfulla växtlighet. Det var också 
med algologiska studier jag nästan uteslutande här sysselsatte 
mig. Jag kunde dock icke underlåta att kasta en om ock 
flygtig blick på landtfloran, hvilken äfven den erbjöd mycket 
lärorikt och särskildt genom sin yppighet gjorde ett mäktigt 
intryck på den från de torftiga polarnejderna komne bota- 
nisten. Under några ströftåg omkring fartygets ankarplats 
invid kolonien på Beringön sammanbragte jag en liten sam- 
ling fanerogamer. För denna är det min afsigt att här redo- 
göra. 
För att kunna meddela en för närvarande i möjligaste 
grad fullständig förteckning öfver Beringöns fanerogamflora 
vände jag mig efter hemkomsten till Kejserliga Vetenskaps- 
Akademien i Petersburg med begäran att erhålla till under- 
sökning de samlingar af fanerogamer från Beringön, hvilka 
möjligen kunde finnas 1 dess botaniska museum. Med vanligt 
tillmötesgående sändes mig en betydande samling, som var 
gjord sommaren 1879 på Beringön och Kopparön af d:r B. Dy- 
bowski, hvilken 1 sällskap med herr J. Wiemut anlände till 
Beringön ungefär samtidigt med Vega-expeditionen för att göra 
dess flora och fauna till föremål för närmare undersökning. 
1) Jfr Nordenskiöld, Vegas färd 2, sid. 258. 
