VEEXG AE BESSR UD TTR ONEEPNIS VCE TEE INGS ARSA RETA GEA FA RI BIEN IN ENE 289 
kn otllaOccanens norra delWwppträdande arter; och en; och 
annan, t. ex. Saussurea Ledebourii, egentligen en sammanfatt- 
ning af ett betydande antal former, hvilka dock nått en så stor 
grad af sjelfständighet, att de af vissa florister betraktats och 
betraktas såsom arter. Jag uppfattar dessa såsom utvecklade 
uprareto-terarat former. Far skulletdersalunda överens; 
stämma med de glaciala arterna, men de skilja sig från dessa 
deri, att deras utveckling infaller under en senare tid och 
försiggått oberoende af de glaciala företeelserna. 
Dessa arters vandring mellan Asien och Amerika skulle 
sålunda hafva försiggått under en jemförelsevis sen tid. Möj- 
ligen är detta också fallet med några andra af de på Kom- ' 
mandirski-öarna förekommande arterna, t. ex. Matricaria dis- 
coidea, Plantago major, Stellaria media, hvilka arter ju tillhöra 
deras antal, som för närvarande äro stadda i stark spridning, 
följa kulturmenniskan och genom hennes åtgöranden vidga 
sitt utbredningsområde. år 
Enligt Englers uppfattning, sådan denna framgår af den 
karta, hvilken åtföljer andra delen af hans utvecklingshistoriskt- 
växtgeografiska arbete, skulle Kommandirski-öarna jemte de 
öfriga Aleuterna utgöra ett gränsområde mellan tre olika flor- 
områden, det arktiska, det mandschurisk-japanska och det nord- 
amerikanska Pacifik-området. Min undersökning af Komman- 
dirski-öarnas flora leder mig till samma slutsats. Florans huf- 
vudbeståndsdelar äro arktisk-alpina och kamtschatisk-nordvest- 
amerikanska former. Men under det Engler låter det arktiska 
områdets sydgräns sträcka sig söder om Aleuterna, ledes jag 
af mina undersökningar att draga samma gräns norr om denna 
ökedja. Den är sålunda enligt min uppfattning icke en sydlig 
del af det arktiska området, utan hellre de längst mot norr 
utskjutande hörnen af det mandschurisk-japanska och det nord- 
amerikanska Pacifik-området, der floran starkt uppblandats med 
arktisk-alpina former. För den Englerska uppfattningen talar 
florans rikedom på arktisk-alpina arter, men om också dessa 
uppträda såsom väsentliga florbeståndsdelar, så är det dock icke 
dessa, utan de af mig så kallade arcto-tertiära, hvilka, såsom 
jag förut anfört, utgöra vegetationens hufvudmassa och gifva 
åt växtligheten dess karakter. 
De slutsatser, till hvilka jag vid min undersökning kommit, 
äro sålunda följande. 
Kommandirski-öarnas flora sammansättes till-hufvudsaklig 
del af två element. Det ena utgöres af arter, hvilka icke ingå 
1 det nutida arktiska området, eller åtminstone icke kunna 
Bad. IV. 19 
