KONGELUSV. VET: AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. I2; N:O 4. 5 
nämnda ämne ock är rikare på starka linier än didymen. För båda dessa metaller är 
dock liniernas antal ansenligt stort, och i afseende på deras utseende bör särskildt 
nämnas, att lanthan-linierna, synnerligast inom de gula och gröna fälten, utmärka sig 
genom sin ovanliga skärpa, hvaremot didymspektrum, sannolikt i följd af sin stora 
rikedom på ljussvaga linier, företer ett ganska grumligt utseende. 
En öfversigt af liniernas antal'och ljusstyrka inom de särskilda spektra vinnes 
genom följande tabell. 
| | 
Ljusstyrka. | Yttrium. | Erbium. Didym. | Lanthan. | 
| | 
1 15 4 10 | 19 
2 12 6 4 | 36 
3 16 15 21 28 | 
4 21 14 54 36 
5 25 19 71 SSR TN 
6 17 2D 59 | 31 | 
| 
Stena 06 s3e [ERNA 188 | 
Orsaken till de förut gemensamma linierna för yttrium och erbium kan således 
icke hafva varit någon annan, än det ena ämnets, förnämligast erbium's förorening af 
det andra, i följd hvaraf man utan all tvekan måste anse de af Hrr CLEvE och HögG- 
LUND nu framstälda yttrium- och erbium-preparaten såsom ojemförligt mycket renare, 
än hvad kemisterna förut kunnat åstadkomma; och det är naturligtvis just denna ma- 
terialiernas renhet, som för mig möjliggjort uppsökandet af det nyss anförda, stora 
antalet linier för erbium. Det förhåller sig nemligen på det sättet, då erbium och 
yttrium förekomma blandade med hvarandra, att det är den sistnämnde metallens linier 
som lättast framträda; och emedan yttrium-linierna derjemte äro öfvervägande både i 
afseende på antal och ljusstyrka, så kunna de vid en sammanblandning af de båda 
ämnena lätt och nästan helt och hållet förqväfva linierna från erbium, hvilket synes 
hafva varit förhållandet vid de föregående undersökningarne. 
Ungefär enahanda kan sägas med afseende på didym och lanthan. Vid deras 
sammanblandning försvinna didymens svaga linier i jemnbredd med de starka hos 
lanthan. 
Oaktadt de spektra, jag nu med afseende på dessa metaller är i tillfälle att fram- 
visa, med all säkerhet böra anses såsom både säkrare och fullständigare, än hvad mina 
föregående varit, återstå dock ännu några svårigheter, hvilka jag för det närvarande ej 
fullständigt lyckats lösa. Huru obetydliga dessa svårigheter än må synas vara, anser 
jag mig dock ej med tystnad böra förbigå dem. 
Såsom jag redan nämnt, hafva de förut gemensamma linierna till största delen 
funnit sin nöjaktiga förklaring, men på samma gång som liniernas antal för de särskilda 
kropparne vuxit, hafva till en del nya linier visat sig vara gemensamma inom hvardera 
