KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND l2. NYx:o 4, 9 
inbördes intaga en sådan ställning, att gnistan slog öfver i horisontel riktning. Luft- 
spektrets linier, hvilka nu förefunnos i synfältets medlersta del, blefvo följaktligen ytterst 
korta i förhållande till sjelfva metallinierna. Efter inställning af hårkorset på den ge- 
mensamma linien, sådan denna visade sig t. ex. inom yttrium-spektrum, och sedan 
hennes läge i solspektrum omedelbart derefter blifvit antecknad, utbyttes den nu an- 
vända urladdaren mot den andra, hvars poltrådar fuktades med erbium-kloriden, för 
att derigenom få afgjordt, huruvida nyssnämnda gemensamma linie, då densamma till- 
hörde erbium-spektrum, verkligen visade sig på identiskt samma plats som den förra. 
Resultatet blef, att jag visserligen i flere fall erhöll en märkbar olikhet i läge, och 
detta inträffade vid förnyade försök, men i alla de återstående, för hvilka jag i tabellen 
antecknat ordet ”koincidens”, fann jag, att en sådan verkligen egdewrum. 
I fall denna koincidens anses vara verklig, kan linien ej härröra från något förut 
kändt ämne, enligt hvad dels mina egna, förut anstälda spektral-undersökningar, dels 
de i WaArtTts ”Index of spectra” upptagna bestämningarne öfvertygat mig om. Dessa 
linier kunna sannolikt ej heller anses vara sjelfständiga hos såväl yttrium som erbium 
samtidigt, ty om ock gemensamma linier blifvit anförda för tvänne olika ämnen t. ex. 
jern och calcium m. f., torde den frågan ännu få anses oafgjord, om icke äfven der 
vid lag en bristande dispersion föranledt till antagandet om dylika liniers verkliga koin- 
cidens. Följaktligen borde dessa gemensamma linier, under fortsatt antagande af en 
verklig koincidens, antyda, antingen att de båda ämnena 1 någon ringa mån förorenat 
hvarandra, eller ock att en ny kropp förefinnes hos dem båda. Men att intetdera af 
dessa fall är sannolikt, skall jag genast söka visa. 
Vid de spektra, som härröra från blandningar af tvänne ämnen, kan det anses 
genom erfarenheten vara fullt konstateradt, att de linier visa sig lättast, hvilka hos 
hvardera ämnet i dess rena tillstånd äro de starkaste; äfvensom att, då endast spår af 
det ena ämnet förekomma tillsammans med en större mängd af det andra, detta först 
nämnda ämnets eljest starka linier nu framträda såsom ganska svaga, under det att 
dess svagare linier helt och hållet försvunnit. 
Tillämpas detta på närvarande fall, så befinnes enligt den bifogade tabellen ljus- 
styrkorna hos de gemensamma linierna för yttrium och erbium vara 1 vissa fall hvar- 
andra betydligt olika, i andra deremot nästan oförändrad. Anser man dessa linier här- 
röra från det ena ämnets förorening af det andra, så skulle olikheten i ljusstyrka inom 
de båda spektra antyda, att vissa af dessa linier höra till yttrium, men andra till er- 
bium. Men om erbium verkligen vore förorenad af yttrium, så borde man inom 
erbium-spektrum funnit några spår af linierna 6131, 5970,5, hvilka jemte de närlig- 
gande något svagare linierne inom de båda grupperna äro särdeles karakteristiska för 
yttrium, äfvensom spår af linierna 5205, 5087,5, 4899,5, 4881 och 4854. Som likväl 
ingen af dessa linier kunnat varseblifvas, kan jag omöjligen anse DR HöGLUNDS erbium 
vara förorenad af yttrium. På samma sätt borde, ifall yttrium vore smittad af erbium, 
den för denna sist nämnda metall starkaste linien 5476 och den karakteristiska gruppen 
J3032—5334 kunnat skönjas, hvilket dock aldeles icke varit förhållandet. Jag kan så- 
ledes icke heller anse CLEVES yttrium vara förorenad af erbium. 
ee 
K. Vet. Akad. Handl. B. 12. N:0 4. 2 
