Beryllium är ett af de elementer, som i naturen förekomma mera sällan och blott i min- 
dre mängd. Det har nemligen uppvisats endast i några mera sällsynta mineralier så- 
som Beryll, Smaragd, Euklas, Phenakit, Chrysoberyll, Helvin, Leukofan och några Ga- 
doliniter samt äfven 1 några jernmalmer från Lappland. 
Berylliums oxid, berylljorden, upptäcktes år 1798 af VAUQUELIN i Beryll och 
Smaragd. BERZELIUS företog sig år 1815 att bestämma dess quantitativa sammansättning, 
men till följd af den då alltför ringa kännedomen af berylliumsalterna, råkade han för- 
blanda de neutrala salterna med de tvåbasiska och erhöll derföre ett felaktigt resultat 
af sina bestämningar. Först år 1842 uppvisade AwDpEJew berylljordens rätta samman- 
sättning. Metallen sjelf är först framställd af WÖHLER år 1828, men ej i rent tillstånd; 
renare erhölls den af DEBRAY år 1855. Atomvigtsbestämningar å densamma äro utförda 
af AWDEJEW, WEEREN, DEBRAY och KLrATzZo. Med frågan, huruvida berylijorden är att 
betrakta som en monoxid eller som en sesquioxid, hafva många författare sysselsatt 
sig, och många skäl hafva blifvit framdragna för de båda olika åsigterna, men ännu 
kan ej frågan sägas vara med säkerhet besvarad. 
Oaktadt det ej obetydliga antal författare, som sysselsatt sig med studiet af be- 
rylliumföreningarna, är dock kunskapen om desamma ännu my blot ofullständig. Fler- 
talet afhandlingar i detta ämne äro nemligen blott kortare eller föga innehållsrika upp- 
satser, och några sakna till och med ej stora fel, hvarför fortsatta undersökningar öfver 
dessa föreningar ännu äro erforderliga. Med följande undersökningar har derföre för- 
fattaren sökt att i några delar fylla bristerna i vår hittillsvarande kännedom af beryl- 
ljiumföreningarna. 
Det af författaren använda berylliummaterialet var erhållet till större delen från 
Riksmuseum. Det var framställdt dels ur Gadolinit från Ytterby, dels ur Leukofan 
från Norge, dels ur Beryll från Frankrike, och bestod till stor del af redan renad be- 
rylljord. En del underkastades vidare rening genom behandling med ammoniumkarbo- 
nat samt tillsats af litet svafvelammonium till den erhållna lösningen, hvarigenom be- 
fintliga spår af för svafvelammonium fällbara metaller afskiljdes. Genom kokning ut- 
fälldt karbonat öfverfördes derpå i sulfat, som ytterligare renades genom upprepad om- 
kristallisering. En del material renades derjemte genom lösning i kalilut och utfällning 
genom utspädning och kokning. De af WEERES och GiBBS rekommenderade metoderna 
för berylljordens framställande i rent tillstånd försöktes äfven, men befunnos på grund 
af redan af SCHEFFER, Joy och KrATzo angifna orsaker ej särdeles begväma att använda. 
