KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. |2. N:O 5. 5 
ten, förmå nemligen de fria syrorna ej lösa equivalenta mängder berylliumhydrat, emedan 
för att motverka bildandet af basiskt olösligt salt, syran måste vara närvarande i öfver- 
skott; och har genom tillsats af mer syra en fullständig upplösning blifvit verkställd, 
så grumlas denna ånyo vid uppvärmning, till följe af den starkare sönderdelande in- 
verkan vattnet i värme utöfvar. 
Detta förhållande gör det ofta ganska svårt eller omöjligt att framställa en stor del 
berylliumsalter, särdeles af sådana syror, som i fritt tillstånd ega benägenhet att sönderde- 
las, såsom undersvafvelsyra, undersvafvelsyrlighet, klorsyra o. s. v.; och det kan äfven gifva 
en förklaring öfver omständigheten, att en mängd berylliumsalter först ur ytterst koncen- 
trerad lösning utkristallisera, hvilket ej kan förklaras bero på någon större benägenhet 
hos salterna att attrahera vatten, enär sådana salter ingalunda alltid äro deliquescenta. 
Berylliums dubbelsalter äro ofta mera beständiga än de enkla salterna; särskildt 
är detta förhållandet med dubbelfluoriderna. 
Liksom de flesta andra svaga baser eger berylljorden stor benägenhet att bilda 
basiska salter. Som dessa salter till stor del lättare uppstå och äro beständigare än de 
neutrala salterna, så äro de af stor vigt för kännedom om berylljorden. Hittills hafva 
de dock endast af BErzErius och WEEREN blifvit något undersökta. Hvad deras egen- 
skaper angår, äro ett stort antal af dem i vatten högst lättlösliga och kunna blott i få 
fall erhållas i kristalliserad form; vanligen intorka de vid afdunstning till gummilika 
massor, i köld bildande spröda glas. De basiska salterna med lättflygtiga syror afgifva 
vanligen fri syra vid lösningarnes intorkning i värme och kunna derföre svårligen er- 
hållas i fast form. Finnas flera lösliga basiska salter af samma syra, så sönderdelas de 
mest basiska vid behandling med kokande vatten eller äfven redan af kallt, under det 
ett mindre basiskt salt stannar i lösningen och ett mer basiskt, olösligt utfaller. De 
olösliga basiska salterna äro vanligen flockiga, voluminösa, sällan korniga, kompakta fäll- 
ningar, af hvilka en del af rent vatten sönderdelas och öfvergå till ännu mer basiska 
salter eller rent hydrat. 
De basiska salterna ega mycket olika sammansättningsart. De vigtigaste och lät- 
tast uppstående äro de tvdbasiska, som 1 fertalet fall af alla berylliumsalterna äro de 
beständigaste och vanligen ej lida någon inverkan af vatten. Utom dessa synes trenne di- 
stinkta grupper af salter existera, nemligen: de trebasiska, som ofta af vatten sönderdelas, 
under afskiljande af än mer basiskt olösligt salt; de sju- eller dttabasiska, som äro olös- 
liga, men lätt vid beredningen vidare sönderdelas och derföre ej lätt kunna erhållas af 
bestämd sammansättning, liksom äfven de 13-(14-)basiska, af hvilka blott två säkert äro 
kända. Dertill finnas enstaka salter af formlerna 3BeO . 28 och 5BeO.2S, som i egen- 
skaper närma sig de tvåbasiska, och af 4Be0O .1S, slutande sig till de trebasiska. Fort- 
satta undersökningar torde möjligen till någon del modifiera dessa af förf. uppställda 
grupper såsom grupper betraktade; säkert synes, att berylljorden i förhållande till syror 
visar nästan lika mångfaldiga föreningsförhållanden som molybdensyran, wolframsyran 
och vanadinsyran i förhållande till baser. 
