KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. I2, N:O 5. 19 
Bhodanberyllium. 
Erhölls ur en lösning af berylliumkarbonat i rhodanvätesyra vid stark koncentra- 
tion som otydliga kristaller blandade med brungula korn, härrörande af en sönder- 
delningsprodukt af syran. Vid vätskans utspädning uppstod en voluminös brungul 
flockig fällning af samma kropp (troligen persulfocyanväte). Hermes och TOCZYNSKI 
säga sig äfven erhållit rhodaniden blott med svårighet och otydligt kristalliserande '). 
Beryllium-nitrat. 
Neutralt beryllium-nitrat kristalliserar fastän svårt ur mycket koncentrad lösning 
enl. ÖRDWAY. Det uppgifves deliquescent, smältande redan vid 60”. Författaren kunde 
ej erhålla saltet. 
Afdunstas en lösning af berylljord i salpetersyra, så erhålles en syrupsartad massa 
i återstod, enl. ÖrpwaY innehållande tvåbasiskt nitrat. Upphettas denna fortfarande 
vid 100? i luftbad, så blir den under utveckling af undersalpetersyra snart ogenom- 
skinlig och löses numer ej fullständigt i vatten. Vid längre fortsatt upphettning blir 
sönderdelningen allt mer fullständig, och en porslinslik massa erhålles, som med vatten 
faller sönder till pulver. Detta pulver gaf efter tvättning och utpressning ej mindre 
än 85 proc. berylljord vid glödgning. Som det normala berylliumhydratet håller blott 
58 proc. berylljord och basiska nitrater naturligtvis ännu mindre, så följer, att pulvret 
till större delen bestod af vattenfri berylljord, blandad med något berylliumhydrat eller 
basiskt nitrat. Berylliumnitrat dekomponeras således småningom redan vid 100”, och 
att undersöka sammansättningen vid 100?” af de basiska nitraterna var derföre ej möjligt. 
Beryllium-klorat. 
Genom dubbelsönderdelning af bariumklorat och berylliumsulfat erhölls en lös- 
ning, som skulle innehålla detta salt. Som lösningen emellertid redan vid afdunstning 
i köld öfver svafvelsyra afgaf fri klor 1 mängd, så innehöll den tydligen fri klorsyra och 
kloratet existerar således ej i vattenlösning annorlunda än såsom basiskt salt. Vid 
koncentration på vattenbad erhölls under fortsatt bortgång af klor en i köld stelnande 
syrup (som till följe af den frigjorda klormängden borde innehålla perklorat). Denna 
syrup afgaf vid 180” gaser svärtande papper (tydligen öfverklorsyra), och den då åter- 
stående hvita massan var till större delen vattenfri berylljord. 
Beryllium-perklorat 
Be.O;.2C103 + 4H5O0. 
Detta salt bereddes genom dubbelsönderdelning af berylliumsulfat och barium- 
perklorat. Ur den erhållna lösningen kristalliserade saltet vid sakta afdunstning i lindrig 
1) Författaren försökte, att genom blandande af lösningar af qvicksilfvercyanid och rhodanberyllium erhålla ett 
kristalliserande dubbelsalt. I stället erhöllos i mängd vackra, perlemorglänsande, mycket tunna fjäll af ett 
i vatten svårlösligt, berylljordsfritt salt, som vid kokning af dess lösning småningom sönderföll under bil- 
dande af svafvelqvicksilfver. Saltet var ett dubbelsalt af qvicksilfvercyanid och -rhodanid af formeln 
HgS;Cy, + HgCy, + 6H3O 
Analysen å saltet gaf nemligen: 
I procent. Funnet. Beräknadt. 
GNYTEKSTIN ET sea see RT RE ARN no ieeresdtt 58,57 59,2 
SVIS ra ARA gar ne sele i de SN I,60 9,4 
