läder ett uppehåll vid Gullmarfjorden vid Sveriges vestra kust sistlidne sommar 
gjorde mig ANTON STUXBERG uppmärksam på ett djur, hvilket jag sedan ofta hade 
tillfälle att närmare studera. Det var en art af Appendiculariornas grupp, af slägtet 
Vexillaria JoH. MÖLLER, hvilken jag benämnde V. speciosa. Under varma och solklara, 
samt framför allt fullkomligt vindstilla dagar, då hafsytan var spegelblank, förekom 
hon i mängd i den vik af fjorden som kallas Fiskebäckskil. 
Ehuru flera författare, sådana som GEGENBAUR '), LEUCKART ”), HUXLEY ”), Moss '"), 
med mycken noggrannhet och utförlighet behandlat Appendiculariornas anatomi, torde 
dock ännu åtskilligt vara att till denna tillägga, och är det i den tanken, att äfven de 
ringaste bidrag dervid äro af nytta, som jag går att meddela följande anteckningar ”). 
Vid den mikroskopiska undersökningen har jag användt ett mikroskop af NACHET 
& fils, af 1870 års tillverkning, med objektiv 1—7, det senare med immersion. 
Vexillarians yttre form företer två väsendtligen skilda delar, sjelfva djuret och 
dess ”hus” eller geéléhölje; fig. 1—5. Djuret åter, fig. 6, består på det tydligaste af 
två delar, kroppen och simsvansen. Den förra kan, svansen ej inberäknad, närmast 
kallas päronformig, med munöppningen belägen i den smalaste ändan. I hans bakre och 
tjockaste ända ligger äggsäcken eller sädessäcken, intagande i fullbildadt tillstånd mera 
än en tredjedel af hela hans massa. Vid äggsäckens bakre del sammansnörer sig kroppen 
hastigt, sluter sig tätt till densamma, och utlöper, vid bakersta och öfre delen af den 
denna afsnörning i den långa simsvansen, som är flera gånger längre än kroppen, den 
fullbildade ägg- eller sädessäcken inberäknad. Simsvansen, af ungefär samma utseende 
som svansen hos vissa grodlarfver, är vid roten temligen smal, tilltager derefter hastigt 
i bredd, och afsmalnar sedan långsamt mot spetsen. Den är flat, nedtryckt, d. v. s. 
dess plan är transverselt till kroppens höjdplan, således motsatsen af det förhållande, 
som framställes i fig. 6, hvarest, för tydlighetens skuld, dess breddaxel är ställd verti-: 
kalt, i stället för horizontalt. Svansen och kroppen äro icke i rät linie med hvarandra, 
utan den förra böjer sig genast vid roten upp öfver kroppens ryggsida och sträcker 
1) Zeitschrift fir wissenschaftliche Zoologie, 1853, pag. 350; ibid. 1854, pag. 406. 
) Zoologische Untersuchungen, Heft. II. 
3) Philosophical Transactions, 1851. 
2) Linnean Transactions, Vol. XXVII, part 2, pag. 299. 
>) Författaren, som utförde dessa undersökningar sommaren 1873, kort före sin resa till Californien, hade 
imgen kännedom om Fors förträffliga arbete, infördt i Mémoires de la Société de physique et d'histoire 
naturelle de Geneve, Tome XXI, partie 2, p. 445. Red. anm. 
