KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND. I2. N:o 9. d 
På denna char rörer sig djuret fram i vattnet med tillhjelp af sin stora simsvans. 
Genom två stora koniska muskelknippen, fig. 11, fästadt midt emellan de fyra vingarne, med 
munnen nedstucken i den inre säcken, med buksidan vänd framåt och svansen riktad 
bakåt, åt de små vingarne till, vrickar det sig fram med hastig och ojemn fart. 
Simsvansens rörelser äro snabba; höjande och sänkande sig vertikalt i några hastigt 
på hvarandra följande kraftiga slag, stannar den sedan plötsligt för att åter om några 
sekunder börja på nytt. På detta sätt framdrifves geléhöljet, och djuret, sittande i 
dess midt, synes endast som en liten blå eller gulröd punkt. Upptaget ur vattnet 
faller höljet genast tillsamman. Vill man fånga djuret helt och oskadadt, måste man 
sticka en bägare under det i vattnet och varsamt lyfta den upp, ty annars, vid minsta 
stöt, eller på annat sätt ofredadt, rycker det ' sig löst från geléhöljet, och simmar bort 
under kraftiga och lifliga slag med svansen, likasom befriadt från en besvärlig boja. 
Denna lösslitning synes ej vara naturlig, ty under det djuret, fastsittande i sitt hus 
kan, intaget 1 en glasbägare hålla sig vid lif en hel dag, dör det efter ett par 
minuter om det på ofvannämda sätt skadas. Djurets lefnadssätt öfverensstämmer 
äfven dermed, ty under det att man under varma och stilla dagar finner det i otalig 
- mängd drifva fram i vattenytan, söker man det förgäfves vid minsta vindpust på 
samma ställe; man måste då söka det längre ned i vattnet, och det är under sådana 
förhållanden endast sällan som man med håfven lyckas erhålla något oskadadt exem- 
plar. . En annan svårighet vid undersökningen är, att det sällan kommer upp till vatten- 
ytan förr än på eftermiddagen eller fram mot qvällen, då all mikroskopisk undersök- 
ning är nästan omöjlig. Att förvara det öfver natten har lyckats med endast några få 
exemplar. : 
I afseende på höljets struktur eller uppkomst känner jag högst obetydligt. Det 
består af en genomskinlig, slemmig, geléartad massa, hvilken är i det närmaste ofär- 
gad, något dragande i hvitt på vissa ställen, såsom på de bakre vingarnes tillbaka- 
slagna flikar. De främre vingarne visa lamell-lika fåror, solfjäderformigt ordnade, och 
ej olika nautilussnäckans sista vindling, löpande, liksom hos denna, snedt inifrån och 
utåt. Då djuret är fästadt vid sitt geléhölje, synas dessa fåror såsom ljusare ogenom- 
skinliga lameller ingående 1 de främre vingarnes inre. Då höljet deremot är lösslitet 
från sjelfva djuret, faller det snart tillsamman, och man kan sedermera omöjligen utröna 
dess form eller struktur. Moss säger sig hafva observerat huru ett nytt slemhus bildades 
sedan det gamla blifvit afslitet. Något sådant har jag ej kunnat iakttaga. Så snart 
djuren hade skilt sig från sina slemhöljen, dogo de inom kort utan något nytt hölje 
bildade sig i det gamlas ställe. Men det är anmärkningsvärdt, och talar för Moss's 
iakttagelse, att höljet var större eller mindre hos exemplar af för öfrigt samma storlek, 
så att det hos ett djur kunde vara en half, till en gång större än hos ett annat. 
Efter hvad jag kunnat finna, är djuret fästadt vid höljet genom två stora koniska 
muskelknippen, fig. 11, hvilka hvardera bestå af ett antal parallelt vid hvarandra liggande, 
ringformigt ordnade muskler. Dessa senare äro tydligt strecktecknade och kunna i hög 
grad utsträckas. Medelst dessa muskelpartier, hvilka dock ej. omedelbart, utan för- 
medelst ett mellanliggande kitinlager äro fästade vid höljet, förmår djuret att höja, 
sänka eller skilja från hvarandra de olika vingarne, och påmångfaldigt sät t röra dem. 
