KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. 'BAND. f2. N:o 9. 9 
denna senare, med insidan beklädd af fliimmerepitel, på andra sidan åter det förra, i 
hvilket detta epitel helt och hållet saknas. 
Vid ett genomsnitt af esophagus, fig. 10, visar det sig, att detta fiimmerband härleder 
sig, der det går snedt öfver till den stora körteln, af en i gälhålan insänkt ränna eller 
längsgående fördjupning, på ena sidan begränsad af en uppstående fals. I denna ränna, 
hvilken har samma form som det ofvan anförda flimmerbandet, finnes ett långt flim- 
merfält, hvilket fortsättes ända upp till esophagi ingång i magsäcken. Efter all sannolik- 
het tjenar denna fliimmerbeklädda ränna till att till magen fortskaffa ett af ofvannämda 
körtel afsöndradt sekret. I densamma utmynnar nämligen ett från denna körtel kom- 
mande fint borstlikt rör, hvilket genom fliimmerepitelet sättes i en ständigt vaggande 
rörelse. Möjligen motsvarar denna flimrande ränna den i Ascidiernas gälsäck befintliga 
ofvanpå endostylen liggande flimrande fåran. 
Eburu flimmerepitelet på ofvannämda bälte är både talrikast och längst, saknas 
det ej i gälhålans öfriga delar, men är der stundom ytterst tunnt och kort. 
KÖRTLAR. 
Af körtlar har jag med säkerhet träffat endast en enda, endostylen. Det är 
den ofvan nämda, en dubbel körtel, fig. 6,e, fig. 12, 13, 14, 15, belägen strax bakom 
nacken, och sträckande sig derifrån till kloaköppningen. Med sin ena ända hvilar den 
omedelbart på gälhålans inåt kroppen vända vägg, just på det ställe der ofvan nämde 
fliimmerkanal slutar. Den andra ändan, något utstående från cesophagialväggen, pekar 
mera åt kloaköppningen till. 
Vid svag förstoring visar sig endostylen bestå af två ljusbrytande, klara och run- 
dade, något skärformiga armar, i den ena ändan tjockare än i den andra, samt i den 
tjockare ändan försedda med en hufvudlik uppsvällning, genom hvilken de äro förenade. 
Härigenom får körteln ett hästskoformigt utseende, blott man antager, att de bägge 
ändarne ligga tätt till hvarandra och att armarne äro något förlängda. 
Hvardera armen synes bestå af en enkel rad af stora celler, något rektangulära 
till sin form, jemnt aftagande i storlek mot körtelns smalare ända. I den smalare än- 
dan äro de båda armarne icke med hvarandra förenade, utan ligga der endast tätt in- 
till hvarandra. Cellernas antal varierar mellan tolf och tjugu. Midt emellan armarne, 
vid den tjockare eller främre delen, sitter ett knippe af långa fina trådar, af hvilka de 
kortare visa en flimrande rörelse. Emellan dessa synes ett långt borstlikt rör utgående 
från den innersta vinkeln; med sin yttersta spets når det direkte in i den i gälhålan 
fliimrande rännan, hvars flimmerepitel äfven sätter det i en ständigt upp och ned vaggande 
rörelse. e 
Vid behandling med öfverosmiumsyrelösning fann jag körtelns armar bestå af 
ofvan nämda antal celler. Den tjockare utvidgningen består likaledes af flera stora 
celler ordnade i två rader, så att den öfre raden består af två stora celler, den undre 
deremot af sju eller nio sådana, allt eftersom man räknar de två yttersta eller icke. 
I denna rad är den 1 midten belägna störst och i inre ändan spetsigare än i den 
E. Vet: Akad. Handl. B. 12. N:o 9. 2 
