10 G. EISEN, BIDRAG TILL APPENDICULARIORNAS ANATOMI. 
yttre. De tvenne närmast midtelcellen belägna sidocellerna skjuta in under de närmast 
dem belägna, och förlänga sig här till ett långt rör, eller lumen, hvilket i hvardera 
armen sträcker sig ut till densammas spets. 
Huruvida ofvannämda 1 armarne 1i rad liggande celler äro verkliga celler eller 
endast cellkonglomerat, kan jag ej bestämdt afgöra. Några cellkärnor har jag ej sett 
uti dem, ej heller har det lyckats mig att genom reagentier sönderdela dem vidare. 
Genom maceration i saltvatten har jag dock stundom funnit, att hvardera körtelhalfvan 
skiljt sig åt, och att de förra cellerna fallit sönder i en talrik massa kulor, i hvilka 
jag dock ej heller sett några cellkärnor. Möjligen hafva dessa senare små kulor varit 
de verkliga cellerna, genom hvilka körtelns lumen syntes mycket tydligt, då omgifvet 
af en ljusare rand. I annat fall skulle i körtelarmarne finnas ännu en rad celler, hvil- 
ken jag ej kunnat observera, och mellan hvilken och de förr omnämda cellerna ofvan 
sagda lumen skulle sträcka sig. 
På hvad sätt den borstlika afloppskanalen står 1 förbindelse med sjelfva körteln 
vet jag ej med säkerhet. Vid behandling med öfverosmiumsyrelösning förstöres både 
denna kanal och fliimmerepitelet. Sannolikt är den endast en fortsättning af den mel- 
lersta stora cellen, på samma sätt som de långa kanalerna äro det af de närmast midtel- 
cellen belägna cellerna. 
Hela körteln är omgifven af tvenne höljen, af hvilka det yttre förenar den med 
esophagus. 
Då jag betecknat detta organ såsom en körtel, har det skett såväl på grund af 
dess likhet med andra pancreasartade körtlar, som ock i anledning af den utförskanal, 
som begifver sig till den 1 cesophagus befintliga rännan, hvilken synes särdeles lämplig 
för att till tarmen fortleda ett af körteln afsöndradt sekret. Jag förmodar derför, att 
den fungerar som magspottkörtel, ehuru den blifvit något längre framskjuten än hvad 
vanligen är fallet. 
På hvardera sidan af denna körtels tjockare ända finnas två egendomliga blåsor, 
hvilkas betydelse är oviss. Belägna en på hvardera sidan om körteln och tätt invid 
densamma, stå de likväl ej med den i något närmare sammanhang. Inuti dessa blåsor, 
hvilka synas mycket hoptryckta, finner man stundom en mörkare blåsa (cellkärna?) 
och inuti denna ett mörkare grynigt sekret. "Till följd af blåsornas litenhet har jag 
ej kunnat dissekera ut dem, och vid minsta tryck af täckglaset springa de sönder 
och förstöras helt och hållet. Stundom har jag tyckt mig finna en ljus, ytterst fin 
sträng gående från nämda blåsa till det stora bukgangliet. Möjligen är denna sträng 
en nerv. Dessa två blåsor ligga tätt till manteln eller ytterhuden; i hvilket samband 
de stå med sjelfva körteln kan jag ej säga. 
NERVSYSTEMET. 
Nervsystemets centrum utgöres af ett stort drufformigt ganglion, fig. 6, g. a., fig. 8, 9, 
beläget nära svalget, vid dess öfvergång till gälhålan, på den mot den ofvan omnämda 
körteln motsatta sidan eller buksidan. Från detsamma utgå bakåt och framåt två 
nerystammar. Den bakre af dessa sträcker sig längs buksidan eller yttersidan af ceso- 
