20 MABTU) BAMSTKÖM, OM CORPOBA STBIATA'S OCH THALAMI FUNKTION. 



quarter, the upper as well as the lower, the anterior as well as the posterior, of the 

 hemispheres of the cerebrum> ; The Brain, I, N:o 496.) 



Hvad äter den motoriska verksamheten angår, stode Thalami optici, liksom 

 Corpora striata, i det strängaste beroende af hjärnans bark; vore således i förhål- 

 lande till denna sekundära centra (»The fibres of the thalami attached to, and en- 

 twined by, the fibres of the cerebrum, are altogether unable to act from their own 

 forces, powers and origins, unless the cerebrum grants t hem permission»; The Brain, 

 I, N:o 494.) 



Som ofvan sagdt, stode de bada kärnorna därvid oberoende af hvarandra. 

 såsom inbördes samordnade centra, hvilka tillsammans utgjorde mellanledet mellan 

 hjärnbarken och ryggmärgen (The Brain, I, N:o 494 och 495, se ofvan under Corpora 

 striata's funktion). Men huru Swedenborg tänkte sig dessa bådas verksamhetsom- 

 råden afgränsade från hvarandra, det anger han ej närmare än som förut anförts. 

 (Se Corpora striata' s funktion.) Han sammanför dem fastmer ofta under uttrycket: 

 de (båda) strierade kropparna, och så är t. ex. förhållandet, när han skildrar de 

 komplicerade automatiska rörelser, som leda sitt ursprung från hjärnbarken under- 

 ordnade centra. Hvad som därvid anfördes om Corpora striata, det gäller sålunda 

 också Thalami optici. Och därför äro äfven dessa enligt Swedenborg centra för 

 den massa af vane- och ined-rörelser, såsom gester, minspel, tonfall och andra ofta 

 högst komplicerade rörelser, som våra lemmar och vår talapparat utföra, ofta utan 

 att vi hafva minsta medvetande därom. 



Såsom synes, har SwEDENBORG genom denna vackra tolkning af de centrala 

 gangliernas funktion, — • och detta redan i början af 1700-talet ! — sökt gifva en 

 nyckel till förståendet af mänga gåtfulla företeelser i vårt själslif, d. ä. de mänga och 

 komplicerade högre reflexerna, som afspelas strax nedanför medvetandets tröskel. 

 Redan genom den klara uppfattningen af dessa, i motsättning till de medvetna och 

 voluntära själsyttringarna, och hänvisningen på dessa automatiska rörelsers stora be- 

 tydelse har SwEDENBORG gått vetenskapen om nervsystemets funktioner ett långt 

 stycke i förväg. Ty, såsom bekant, har ju (åtminstone pä åtskilliga håll) Adolf 

 Kussmaul betraktats såsom den förste, som riktat uppmärksamheten pa de under- 

 medvetna yttringarna af var själsverksamhet. Sådan är ju t. ex. Edingkks fram- 

 ställning i hans bekanta Yorlcsungen iiber die nervösen Zentralorgane, där 



han (a sid. 522, i Hand I af <S:de uppl., 1911) uttalar sig på följande sätt: 



»Der geniale Arzt Adolf KUSSMAUL — - hat zuerst darauf hingewiesen. wie 

 ueitaus der grösste Teil unserer seelisehen Tätigkeil ausserhall) des Hew usstseins 

 abläuft, wie die Wilden und die Kinder mehr in Sinnesempfindungen arbeitcn, wie 

 später an dereu Stelle die Begriffe im anschauliohen Gewande der Worter treten und 

 wie jet/.t erst das Denken an Raschheit, Komplikation und Bestimmtheil gewinnt.» 



\ii se vi dock, att SWEDENBORG redan ett helt århundrade t idigare framlagt samma 



sakförhållande som Kussmaul och därvid begagnat sig af en framställning, som i 



