KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 49. NIO 9. 21 



många punkter nära öfverensstämmer med dennes (se ofvan om barnets psykiska 

 utveckling!). Men Swedenborg har icke blott hänvisat på saken och belyst den 

 med mångfaldiga exempel, han har äfven gjort ett försök att utreda och förklara 

 det komplicerade sammanhanget i dessa yttringar af vårt själslif. Och detta har 

 han gjort på ett sätt, som äfven inför vår tids forskningsresultat måste väcka vår 

 beundran. — Inför detta frågar man sig gärna: 



Hvarpä grundade Swedenborg sina uttalanden om de centrala 



gangliernas funktion? 



a. Föregående författares uttalanden. 



Delvis låter svaret på denna fråga härleda sig ur det, som redan ofvan anförts. 

 Först och främst hade Swedenborg ägnat gangliernas anatomi en grundlig under- 

 sökning, i det han sammanställt de bästa hithörande forskningsresultat, som dåtidens 

 anatomer, framför allt Thomas Willis och Raymond Vieussens hade framlagt. 

 Särskildt hade Swedenborg häri fäst sig vid gangliernas läge i främre spetsen af 

 hjärnstammen (eller »Medulla oblongata», såsom den i enlighet med den tidens no- 

 menklatur kallades) på gränsen till hjärnmärgen; vidare hade han fäst sig vid deras 

 strierade struktur, som betingades af den stora mängd fibrer och trådknippen, som 

 genomstrålade dem och blandade sig med deras egna trådar och satte kärnorna i 

 förbindelse å ena sidan med hjärnmärgen (och barken) och å andra sidan med nedan- 

 för liggande delar af nervsystemet (Medulla oblongata och lillhjärnan och ryggmärgen). 



Äfven hade Swedenborg noga beaktat de kliniska och patologiska rön, som 

 särskildt Willis hade gjort beträffande Corpora striata, huruledes både perceptionen 

 af sinnesintryck och i vissa afseenden rörelseförmågan influerades genom läsioner 

 å dessa kärnor. Han hade äfven med sin uppmärksamhet stannat inför den obser- 

 vationen af Willis, att de sensoriska och motoriska förmögenheterna tycktes stå i 

 visst beroende af gangliernas utveckling och icke trädde i full funktion förrän striae 

 i ganglierna hunnit blifva fullt utbildade och tydliga. 



Men samme Willis, som gjort dessa skarpsinniga iakttagelser, hade ock i sam- 

 manhang därmed gjort några märkliga uttalanden, som i åtskilligt visa stor öfver- 

 ensstämmelse med den åsikt om Corpora striata, som Swedenborg uttalar, och därför 

 kunna ligga i grunden för denna. Willis framställde nämligen Corpora striata såsom 

 det »Sensorium commune», hvari sinnesintrycken måste upptagas, innan de kunde ge 

 upphof till de föreställningar, som — enligt Willis och hans samtids mening — 

 alstrades och utbildades i hjärnmärgen. Willis säger härom följande: »haec pars 

 (Corpora striata) commune sensorium est — quod sensibilium omnium ictus a nervis 

 cujusque organi delatos accipit, adeoque omnis sensionis perceptionem efficit; cujus- 

 modi sensibilium ictus, cum hinc ulterius in cerebrum trajiciuntur, sensioni statim 

 imaginatio succedit. » (Se Willis, Cerebri Anatome, pag. 95.) Och det var äfven 

 Willis, som tillerkände Corpora striata den betydelsen, att de utsände impulserna 



