KUNGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 49. N:0 9. 23 



samheten hade Swedenborg sålunda, såsom synes, kommit till full visshet om att 

 denna hade sitt säte i hjärnans bark. Och han hade äfven lyckats i någon mån 

 klargöra för sig, hvar man å andra sidan hade att tänka sig åtskilliga andra lifs- 

 funktioners centra. 



c. Swedenborg' s åsikt om de vegetativa lifsfunktionernas centra. 



Rörande denna fråga hade Swedenborg sammanställt en del beskrifningar af 

 Manget och Vieussens öfver djurexperiment, som intresserade centrala nervsystemet. 

 De hade visat, att blodcirkulation och respiration kunnat fortgå till en tid, fastän 

 stora hjärnan skilts från sitt sammanhang med förlängda märgen och lillhjärnan, 

 men att de genast upphört vid läsioner i lillhjärnstrakten. Vidare hade Swedenborg 

 samlat en hel del teratologiska och patologiska rön från Wepfer, Tyson, Ridley, 

 Manget, Kerkring, Morgagni, Tulpius, Vallisnieri, m. fl., som visat, att, fastän 

 stora hjärnan på ett eller annat sätt eliminerats, det vegetativa Ii f vet dock kunnat 

 fortgå, hvarför centra för detsamma måste finnas i återstående delen af centrala 

 nervsystemet (lillhjärnan, förlängda märgen eller ryggmärgen). (Äfven om dessa 

 undersökningar se Upsala Läkareför. Förh., loc. cit.) Häraf äfvensom på andra 

 grunder hade Swedenborg dragit den slutsatsen, att de vegetativa lifsfunktionernas 

 egentliga centra icke kunde ligga i stora hjärnan, såsom somliga af hans samtida 

 antogo, (äfven om stora hjärnan under normala förhållanden dock kunde utöfva ett 

 visst inflytande på de vegetativa organen); snarare borde dessa funktioner, i enlighet 

 med Hermann Boerhaaves och delvis Thomas Wtllis' uttalanden, tänkas bero af 

 lilla hjärnan samt därjämte Medulla oblongata och ryggmärgen, de båda senare härvid 

 underordnade lilla och stora hjärnan. 



d. Sivedenborg'' s åsikt om de sekundära rörelsecentra i förlängda märgen och 

 ryggmärgen (för automatiska »fortsättnings-» eller vanerörelser). 



Swedenborg förlade emellertid äfven några andra rörelsers centra till Medullae 

 oblongata et spinalis, nämligen de automatiska »fortsättnings-» eller vane-rörelserna. 

 Redan i sitt verk (Economia Regni Animalis, som Swedenborg utgifvit 1740 — 1741, 

 hade han framhållit . att de motoriska trådar, som utgå från hjärnan, icke själfva 

 nå ända fram till musklerna, men att de i förlängda märgen och ryggmärgen öfver- 

 föra rörelseimpulserna till dessas (Medulla oblongatas och ryggmärgens) trådar. Han till- 

 fogade därpå den förklaringen, att härigenom kunde de voluntära rörelserna, när de 

 väl igångsatts genom impulser från hjärnan, fortsättas medels ».spontana», automa- 

 tiska eller vane-rörelser, reglerade af Medullae spinalis et oblongata. Hjärnan blefve 

 sålunda rörelsernas hufvudcentrum, deras »causa principalis», som dock genom denna 

 anordning vid behof kunde sättas i tillfälle att ostörd ägna sig åt sina högre psykiska 

 funktioner, sitt tankearbete etc. Uti Medulla oblongata och ryggmärgen åter, i deras grå 

 substans, finge man härigenom sekundära centra, en »causa intermedia» för dessa 

 rörelser, som börjat såsom voluntära men fortsattes såsom automatiska. Han säger 



