24 MARTIN RAMSTRÖM, OM CORPORA STRIATA'S OCH THALAMI FUNKTION. 



härom i QEconomia Regni Animalis, II, N:o 151, 157 m. fl., följande: nit Cerebri 

 Voluntarium abeat in spontaneum et naturale med i is Medullis, ne toties in parti- 

 culares profundas motiones auferatur, quoties actio semel incepta ex consueto conti- 

 nuanda sit: id ejus sublimiorum officiorum administrationem toties alias interturbaret, 

 et in Homine analyses rationales, qua? quietiorem Cerebri statum poscunt: quare ut 

 primiun actio volunlaria poscit seriem agendorum continuam, Cercbrum annuet et con- 

 sentiet, tum et actionis actualitatem produce! : Sic ejus est causa principal is, Medullis 



autem incineratis injuncta secundaria.» Se ock (Ec. R. A., I, N:o 574: »Origo 



eecundaria vel causa intermedia actionum V ' oluntariarum in Spontaneas abeuntiuni sit 

 in Medulla Spinali et oblongata.* Se vidare härom: Talet vid Medicine Doktors- 

 promotionen i Uppsala den 30 maj 1908, i Ups. Läkaref. Förh., Ny Följd, B. XVI, 

 haft. 1. 



Som ett bevis på huru uppmärksamt Swedexborg observerat skillnaden mellan 

 stora hjärnans och ryggmärgens funktioner och härvid äfven beaktat de kliniska 

 symptomen vid ryggmärgsläsionerna, vill jag påpeka, att Swedexborg redan tydligt 

 insett skillnaden mellan hemiplegierna och paraplegierna. De förras orsak låge i stora 

 hjärnan, men de senares i — ryggmärgen. Tydligt framhåller han detta i (Ec. R. A. 

 III, 419, där han säger: »Paraplegia non causam originariam trahit ex cerebro, sed 

 ex medulla spinali». Och som skäl för denna åsikt anför han, huruledes vid parar 



plegien både sensibiliteten och motiliteten i hufvudet äro intakta (» integris ma- 



nentibus capitis sensibus et libera agendi potestate in eorum musculos»). Det är sa 

 mycket märkligare, att Swedexrorg redan före midten af 1700-talet klart insett och 

 tydligt framhållit denna skillnad mellan hemiplegierna och paraplegierna, som det 

 ännu tyckes ha dröjt mer än ett århundrade, innan en sådan distinktion ingick i det 

 allmänna medicinska medvetandet. Ty ännu i början af 1800-talet säger Hufeland 

 i sin >Enchiridion medicum», som trycktes i Berlin 1836, och i svensk öfversättning, 

 i Stockholm 1839, att /i/ärw-förlamningar kunna delas i fullständiga och ofullständiga, 

 och att bland de ofullständiga sådana böra inrangeras, ej blott hemiplegierna, utan 

 äfven — paraplegierna! 



Det nu anförda visar således, att Swkdexborg kommit till visshet om, att de 

 medvetna förnimmelserna och de voluntära rörelserna berodde mer omedelbart af stora 

 Ii järnans bark, att däremot de automatiska rörelserna reglerades af underordnade centra 

 i förlängda märgen och ryggmärgen, som vanligen trädde i funktion först sedan stora 

 hjärnan därtill gifvit första impulsen eller sitt samtycke. Bland dessa automatiska 

 rörelser hade Swedenborg emellertid, såsom jag i förra delen af detta arbete påvisat, 

 särskild! observera! några grupper af komplicerade rörelser, som stode de medvetna 



högre psykiska funktionerna mycrket nära, och bland dessa ma isynnerhet erinras om 



talrörelserna, mimiska rörelserna och gesterna, tonbildningen samt en mängd färdig- 

 heter och konster, som från början inöfvats under impulser från hjärnbarken men seder- 

 mera kunna utföras alldeles automatiskt, när vissa psykiska affekter, känslostäm- 



