FORSOK ATT THEORETISKT BESTÄMMA KHUTETS VERKAN I KANONER. 



öfverensstämma deruti att både antändningen och förbränningen fortgå med konstanta, 

 af hvarandra oberoende hastigheter. Hvad först beträffar förbränningen af ett Särskildt 

 krutkorn och bestämmandet af den del af detsamma som efter förloppet af en viss tid 

 hunnit förbrinna, så måste detta i hufvudsaklig man bero af krutkornets form. Om 

 vi till en början antaga att ett krutkorn af volumen A har formen af en sfer, en kub, 

 eller i allmänhet en sådan figur som bibehåller sig likformig under - det att lika tjocka 

 lager från dess yta borttagas, så inser man lätt att, då krutkornets hela förbränningstid 

 betecknas med 7 1 , dess volum efter förloppet af tiden t måste hafva förminskats till 

 A (l --*.)> och att följaktligen den förbrända delen af kornet vid samma tid måste 

 vara A (1 — (1 --^) )• Om en mängd sådana krutkorn, hvilkas sammanlagda vigt kallas 

 L, samtidigt antändas, så måste följaktligen den vid tiden t uppbrända krusqvantiteten 

 uppgå till Z/(l — (1 --j.) ")• Detta förutsätter emedlertid att alla kornen skola vara 



lika stora, hvilket åter sällan eller aldrig är fallet med krut som förekommer till prak- 

 tiskt användande. Ett sådant krut består vanligen af en blandning af större och mindre 

 korn; men dessas storlek befinner sig dock alltid inom vissa gränsor, bestämda deri- 

 genom att, vid krutets tillverkning, de finaste och de gröfsta kornen blifvit frånskilj da 

 jienom sorterin£ssåll, försedda med hål af bestämd diameter. Vid beräknandet af den 

 förbrända qvantiteten af ett sådant krut har man ingen annan utväg än den att be- 

 trakta krutet såsom bestående af lika stora korn, af samtliga kornens medelstorlek. 

 För att undersöka huru mycket den på detta sätt beräknade förbrända krutqvantiteten 

 kan skilja sig från den som verkligen skulle ega rum hos blandningen, vill jag antaga 

 att denna består af tvänne lika stora vigtsdelar, hvardera innehållande korn af sins 

 emellan lika diameter, men att kornen i den ena hälften hafva dubbelt sä stor diameter 

 som i den andra. Om de mindre kornens förbränningstid kallas T och de störres T 

 så måste T' vara lika med 2T. Denna blandning bör då beräknas sa som om den be- 



t f 4. JM 



stode af sins emellan lika stora korn, hvilkas förbränningstid vore T' — ^ — . Jag- 

 börjar då med att, efter den gifna formeln, beräkna de förbrända krutqvantiteterna, så 

 väl af den finare som den gröfre krutsorten, svarande mot alla tiondedelarne af T", 

 och tager medium af de för båda krutsorterna erhållna resultaten, dä dessa media 

 komma att uttrycka de verkligen förbrända krutqvantiteterna hos blandningen. Der- 

 efter beräknar jag efter samma formel de mot samma tider svarande förbrända krut- 

 qvantiteterna hos den finierade medelkrutsorten med lika stora korn. Resultaten af en 

 sådan beräkning finnas sammanförda i nedanstående tabell. 



Vid tideu 



,, „ 



= 0,1 T" 

 0,2 T" 

 0,3 T" 

 0,4 T" 

 0,5 T" 



Den förbända 

 krutqvantiteten 



af bland- af medel- 

 ningen. i krutet. 



Diff. 



Vid tiden t = 0,6 T " 

 .. » 0,7 7' 

 » » 0,8 7" 

 0,9 T" 

 1,0.7' 



Den förbrända 

 krutqvantiteten 



af bland- af medel- 

 ningen. krutet. 



Diff. ' 



0,293 0,271 

 0,511 0,488 

 0,680 | 0,657 

 0,796 , 0,784 

 0,869 ; 0,875 



0,022 



- 0,023 



- 0,023 

 0,012 



+ 0,006 



0,917 0,936 

 0,944 0,973 

 0,968 ! 0,992 

 0,984 0,999 

 0,994 ' 1,000 



+ 0,019 

 + 0,029 

 i- 0,024 

 + 0,015 

 f 0,006 



