FÖRSÖK ATT THEORETISKT BESTÄMMA KRUTETS VERKAN I KANONER. 9 



antänd, och att den sednare eller Y y l s< f \~f~Wt' uttrycker vigten af hvad som af de 



en gång antända krutkornen qvarstår oförbrändt vid tiden t. Den förstnämnde inte- 

 gralens nedra gräns måste alltid vara noll och den öfre i allmänhet t, ända intill r, 

 hvilken den ej kan öfverstiga, enär hela laddningen vid sistnämnde tid är antänd. Den 

 sednare integralen måste alltid inskränkas inom den brinnande delen af laddningen, 

 hvarföre gränsen för densamma måste vara den tid då det tidigast antända, ännu 

 brinnande lagret blef antändt. Vid öfre gränsen för denna integral blir t- — t' således 

 ända till dess att tiden upphunnit hela laddningens antändningstid t, h varefter den 

 blir t — 7-, enär under sistnämnde tidsintervall inga nya lager funnits att antända. Vid 

 den nedra gränsen blir t — t' = t ända intill T, som den ej kan öfverskrida. 



Om antändningen, såsom här ofvan blifvit förutsatt, sker i en enda punkt, sa blifva 

 de samtidigt antända lagren delar af sferiska ytor och komma, i den mån antändningen 

 fortgår framåt kanalen, allt mer och mer att närma sig till att blifva plana och vinkelräta 

 mot kärnlinien; och detta närmande ökas ännu mer då, såsom vanligen är förhållandet, 

 antändningen verkställes med antändningsrör. hvilkas kraftiga eldstråle i sjelfva verket 

 antänder en betydligare yta af laddningens bakre del, i stället för en enda punkt af 

 densamma. Man torde derföre icke begå något särdeles inflytelserikt fel om man, för 

 räkningens betydliga förenklande, antager att laddningens hela bakre ändyta ögonblick- 

 ligen antändes och att antändningen derifran fortgår i plana och vertikala lager, hvilka 

 då alla, under förutsättning af att kanalen är cylindrisk, blifva lika stora och lika ined 

 laddningens genomskärningsarea. Om vi kalla denna A, så blir, under detta antagande, 

 den hittills såsom variabel betraktade S konstant och lika med A, och kan således 

 flyttas utom integraltecknet. Men IA uttrycker laddningens volum och således ylA dess 

 vigt, som vi vilja kalla L. Vi kunna följaktligen sätta uttrycket å den förbrända krut- 

 qvantiteten under följande förenklade form: 



^.fu-HVlK- 



Om vi vidare antaga q = Lz, då z kommer att uttrycka den del af hela laddningen 

 som vid tiden t hunnit förbrinna, så blir: 



hvilket uttryck numera utan svårighet kan beräknas för hvilka godtyckligt antagna 



värden å t och t som heldst. 



Om krutkornen äro sferiska, kubiska eller i allmänhet sådana för hvilka <p j; = (1 — ^1 , 



så blir: 



om / < både r och T 2 ~7 4 7 (1 — (*-' — f) ) 



mellan r och T om r<T z = l— if((l— "^f (1 " ' f )*) 



mellan T och r om r> T z — 4~ 



T 4 T 



om t> både t och T z — \--\ — {\- ~~f~\- 



K. Vet. Akad. Haudl. Band. 10. N:o 1. 2 



