FÖRSÖK ATT THEORETISKT BESTÄMMA KRUTETS VERKAN I KANONER. 17 



jag erinrar häremot att den mängd värme som frånröfvas en varm kropp genom dess 

 beröring med en kallare icke ensamt beror af beröringsytans storlek, utan äfven af 

 den tid under hvilken beröringen fortfar, hvilken åter här måste vara proportionel mot 

 kanalens längd och således äfven mot kalibern, enär kanonerna förutsättas vara lik- 

 formiga. Då nu beröringsytan är proportionel mot qvadraten på kalibern, så måste 

 således den bortröfvade värmeqvantiteten, lika väl som gasens massa, vara proportionel 

 mot kuben på kalibern, och följaktligen gasens afkylning vara af densamma fullkomligt 

 oberoende. 



Den ofvan anförda slutsatsen tyckes vid första påseendet stå i rak strid mot det 

 allmänt kända och fullkomligen bekräftade faktum, att initialhastigheter och pressioner 

 blifva betydligt större vid större kanoner än vid smärre, då båda skjutas med likformiga 

 projektiler och laddningar. För att förklara detta faktum har man i allmänhet antagit 

 att temperaturen vid större krutmassors förbränning skulle blifva högre än vid mindres, 

 hvilket antagande åter alldeles strider mot de åsigter som i det föregående blifvit 

 framställda och enligt hvilka krutgasens pression, och följaktligen äfven dess temperatur, 

 uteslutande är beroende af dess täthet, d. v. s. af den förbrända krutqvantitetens för- 

 hållande till det rum hvaruti den utvecklade gasen får utvidga sig, och ej af dess 

 absoluta storlek. Den verkliga orsaken till ofvan åberopade faktum visar sig omedel- 

 bart vid betraktandet af formlerna för zlu u och Jx„. Den anförda erfarenhetssatsen 

 förutsätter att, vid båda slagen kanoner, samma krutsort blifvit begagnad, hvarföre den 

 i formlerna förekommande qvantiteten m blir betydligt större för de större kanonerna 

 än för de mindre. Hvilket betydligt inflytande som detta utöfvar på de beräknade 

 värdena a pressioner och hastigheter inses lätt, och kommer dessutom att till siffran 

 bestämmas vid de jemförelseberäkningar som i det följande skola anföras. Den enda 

 rätta förklaringen hvarföre gröfre kanoner visat sig gifva större hastigheter och pres- 

 sioner än mindre, då båda blifvit skjutna med likformiga projektiler och laddningar, 

 synes mig derföre vara den, att till de förra blifvit användt ett relativt finkornigare 

 krut än till de sednare. 



§ 7. Bestämmande af förbrännings- och antändningshastigheterna. 



Piobert har försökt att bestämma förbränningshastigheten derigenom att han 

 iakttog den tid som erfordrades för förbränningen af en krutstång af 36 centimeters 

 längd och af omkring 6 qvadratcentimeters genomskärningsarea, och hvars sidoytor voro 

 bestrukna med olja för att förhindra eldens fortplantning längs efter dem. Han fann 

 dervid att stången förbrändes på 29,2 sekunder, och slöt deraf att krutets förbrännings- 

 hastighet skulle vara ~ eller 1,233 centimeter. Han fann derjemte att förbrännings- 

 hastigheten af olika slags krutmassa stod i omvändt förhållande till tätheten, och kom 

 dessutom till den slutsats, att pressionen och temperaturen hos den bildade gasen hade 

 ett ganska ringa inflytande på densamma. Otto, som anställt dylika försök, har i af- 

 seende å förbränningshastigheten hos en fritt stående krutstång, äfvensom å dess be- 

 roende af tätheten, kommit till ungefär samma resultat som Piobert; men i afseende 



K. Vet. Aka.l. Handi. Band. 10. N:o 1. Q 



