FÖRSÖK. ATT THEORETISKT BESTÄMMA KRUTETS VERKAN I KANONER. 35 



§ 31. Pressioners och hastigheters beroende af laddningens vigt. 



Tafiorna V och VI framställa resultaten af de beräkningar som blifvit gjorda i 

 ändamål att bestämma inflytandet af laddningens storlek, under förutsättning af att 

 krutkammaren göres proportionel mot laddningen. Det första som härvid ådrager sig 

 uppmärksamheten är, dels att så väl pressioner som hastigheter i början af rörelsen 

 äro större för de små laddningarne än för de större, dels att pressionernas maxima 

 blifva nära desamma för alla laddningarna, dock alltid något större för de smärre ladd- 

 ningarna än för de större. Den förstnämnda omständigheten kan å priori inses vara 

 en följd af de gjorda förutsättningarne. Det är nemligen tydligt att, då vi förutsatt 

 att antändningen af laddningen sker i dennas bakre lager och derifrån fortgår med 

 konstant hastighet framåt, så måste, ända till det ögonblick då den mindre af tvänne 

 olika laddningar hunnit blifva fullt antänd, allt hvad som rör krutets förbränning för- 

 siggå på fullkomligt lika sätt i båda laddningarna, och således alldeles lika stora qvan- 

 titeter gas bildas af båda. Men då den mindre laddningen är innesluten i ett mindre 

 rum än den större, så måste det af densamma förorsakade gastrycket, och således äfven 

 hastigheten, blifva större. Sa snart den mindre laddningen blifvit fullt antänd, fortgår, 

 i den större, antändning af nya krutlager, hvarföre gasbildningen der numera sker i en vida 

 större progression än i den mindre, hvaraf åter måste följa att gastrycket, som till en 

 början var betydligt mindre för den större laddningen än för den mindre, förökas för 

 den förra, ännu sedan det börjat att förminskas för den sednare. Så mycket kan å priori 

 inses; men att de slutliga maxima skola blifva nära lika för båda laddningarne, kan 

 endast genom beräkningarne ådagaläggas. För att undersöka om denna sednare om- 

 ständighet kan betraktas såsom en allmänt gällande regel, hafva beräkningar anställts 

 för tvänne olika projektilvigter, nemligen för 3 kulevigter, (Tafl. V) och för 1 kulevigt 

 (Tafi. VI) hvilka bada synas bekräfta densamma. I bada dessa fall stå laddningarnc 

 i ett konstant förhållande till krutkamrarnes volum, och man kan deraf hemta anledning 

 till den fråga huruvida ej såsom en allmän approximativ regel kan antagas att pressio- 

 nernas maxima äro proportionela mot laddningarnes förhållande till de rum uti hvilka 

 de ursprungligen varit inneslutna. För att undersöka detta hafva de beräkningar blifvit 

 verkställda, hvilkas resultat finn nas framställda pa Tafl. VII. 1 stället för att antaga 

 krutkammarens volum proportionel mot laddningen, har här det alldeles motsatta fallet 

 blifvit förutsatt, nemligen att nämde volum bibehalles oförändrad densamma för alla 

 laddningarne. Om den supponerade approximativa regeln vore riktig, borde nu de beräk- 

 nade maximipressionerna vara proportionela mot laddningarna; men en granskning af resul- 

 taten visar att de tilltaga i ett något större förhållande än dessa. Intetdera af de fall vi för de 

 anställda beräkningarne förutsatt, nemligen att krutkammarens volum antingen skulle blifva 

 oförändrad under det att laddningarne förändras, eller ock att den skulle förändras i samma 

 förhållande som dessa, förefaller väl emedlertid någonsin i praktiken. Det vanligast förekom- 

 mande fallet torde vara, att det af sjelfva laddningen icke upptagna rummet af krutkammaren 

 bibehalles oförändradt, så att denna förökas med volumen af den tillökade laddningen. 

 Detta fall, för h vilket -r = ^—r, ligger mellan de båda förra, för hvilka - = -, och 



/ c' + k ' no l c 



f=1, men betydligt närmare intill det första. Af denna anledning synes man kunna 



