FÖRSÖK ATT THEOBETISKT BEvSTÄMMA KRUTETS VERKAN I KANONER. 37 



ringen tankes vara utan allt sammanhang med öfriga delar af kanonen, så blir dess 

 förmåga att ensam emotsta sprängningen proportionel mot dess längd eller l-\-x; och 

 följaktligen måste i detta fall den å ringen utöfvade sprängningsverkan, jemförd med 

 ringens egen förmåga att motstå densamma, vara proportionel mot p. Det fall vi här 

 förutsatt, nemligen att den ifrågavarande ringen skulle vara utan sammanhang med 

 öfriga delar af kanonen, är emedlertid långt ifrån det som i sjelfva verket eger rum. 

 Detta sammanhang är tvärtom af sådan betydenhet att, enligt livad erfarenheten vid 

 alla sprängningar utvisar, stora stycken af kanonen lösryckas, som äro betydligt längre 

 än det stycke af kanalen på hvilket gasen efter all sannolikhet i sjelfva sprängnings- 

 ögonblicket omedelbart verkar. Erfarenheten visar derjemte att sprängstyckenas storlek 

 och form hufvudsakligen bestämmas af pjesens konstruktion, hvaraf man åter bör kunna 

 sluta att sprängningen egentligen beror af hela storleken af den sprängande kraften, d. v. s. 

 af det största totaltrycket P m; , x och ej af den större eller mindre yta af kanalen på 

 hvilken det varit fördeladt. Z J max är alltid något större än p max (7 -|- x f ) då x, betecknar 

 det mot p max svarande värdet på x, men kan dock approximativt antagas vara propor- 

 tionelt mot denna qvantitet; och da vi af Taflorna V och VI se att x, växer med / 

 och att / -f- x f i det närmaste kan antagas vara proportionelt mot /, så skulle deraf 

 blifva en följd att P max , och således laddningens sprängningsverkan, som vi vilja kalla 

 S, kan antagas vara proportionel mot />„ mv /. I föregående § hafva vi antagit p max 

 vara proportionel mot j, hvaraf äter följer att S skulle vara proportionel mot | • /, 



d. v. s. mot c. Man synes derföre kunna approximativt antaga att den a kanonen utöf- 

 vade sprängningsverkan är proportionel mot laddningens vigt. 



Af § 12 hafva vi sett att pressionens maximum i allmänhet kan antagas vara 

 proportionelt mot qvadratroten ur projektilens vigt. Genom dessa båda satsers samman- 

 ställande kommer man slutligen till det resultat att den å kanonen utöfvade spräng- 

 ningsverkan kan antagas vara proportionel mot produkten af laddningens vigt och 

 qvadratroten ur projektilvigten, det vill säga att S kc \ b. 



§ 14. Inflytandet af krutkornens form. 



Då de beräkningar som i det föregående blifvit meddelade haft till hufvudsakligt ända- 

 mål att förtydliga den af mig föreslagna beräkningsmetodens användande, och ej egentligen 

 att söka utreda vissa, för artillerivetenskapen vigtiga speciela frågor, så har vid desamma 

 endast förutsatts så väl begagnandet af krut, hvars korn haft sferisk eller dermed ana- 

 log form, som användandet af vanligt laddningssätt, der laddningen antagits vara inne- 

 sluten i karduscr af samma diameter som kanalen. Vill man använda metoden för 

 andra krutsorter eller för andra laddningssätt, såsom t. ex. med förlängda karduser 

 med minskad diameter, så måste man först, enligt de i § 2 meddelade allmänna grun- 

 der, beräkna derefter lämpade värden på den qvantitet vi kallat z, hvilken uttrycker 

 huru stor del af krutladdningen som vid en viss tid hunnit förbrinna; och sedan detta 

 skett, verkställes den öfriga delen af beräkningen på samma sätt som förut blifvit visadt. 

 Jag vill emedlertid, såsom ett ytterligare förtydligande häraf, anföra en beräkning öfver 



