OM ARSENIKENS SULFURER OCH DERAS FÖRENINGAR. 11 



Svafvelhalten hade sålunda blifvit än lägre, och skälet härtill ligger naturligtvis 

 deruti att, i enlighet med hvad i det föregående är visadt, en del svafvel med för- 

 handen varande syre gått bort under form af svafvelsyrlighet; förlusten i analysen här- 

 ledde sig naturligtvis från ingående syrehalt, som sålunda icke på detta sätt lät aflägsna 

 sig. För att befria bisulf uren från denna förorening, beslöt jag derföre att destillera den- 

 samma i en ström af vätgas, under antagande att endast arseniksyrligheten i detta fall 

 skulle reduceras till metall, hvarifrån arsenikbisulfuren sedermera såsom vida lättare 

 flygtig skulle kunna afdestilleras. Redan vid denna operations början fastade det min 

 uppmärksamhet, att destillatet antog ett helt annat utseende än förut. Det hade nem- 

 ligen icke mera qvar sin kristalliniska textur, var genomlysande, glasigt, mycket hårdt, 

 blef vid rifning mycket elektriskt och färgen var snarlik det rubinröda arsenikglasets. 

 Förvaradt i luft undergick det snart en förändring, ungefärligen motsvarande den, som 

 glasiga arseniksyrligheten lider; det blef nemligen opakt från pereferin mot centrum och 

 srulaktifft, snarlikt £ummi-£utta. I retorthalsen hade under destillationen afsatt sig en 

 obetydlig, svart, metallglänsande spegel, som jag naturligtvis ansåg härröra från redu- 

 cerad arseniksyrlighet. Men huru förklara destillationsproduktens förändrade utseende? 

 Utan tvifvel hade någon reaktion egt rum äfven mellan arsenikbisulfuren och vätgasen, 

 ehuruväl jag ingenstädes har kunnat finna en uppgift rörande ett sådant förhållande 

 och jag styrktes i min förmodan, att de skulle vara utan inverkan på hvarandra genom 

 en uppgift af H. Rose, som jag här nedan närmare skall beröra. Under försöket hade 

 jag råkat antända den bortströmande vätgasen och observerade visserligen att den brann 

 med blåaktig låga och att dervid bildades svafvelsyrlighet, men jag trodde att denna 

 härrörde från små qvantiteter svafvelarsenik, som rycktes med gasströmen ; också afsatte 

 sig gula fläckar på porslin, som hölls in i lågan. Emellertid visade en analys af de- 

 stillationsprodukten, att den hade förlorat en ansenlig mängd svafvel under operationen, ty 

 0.4475 gr. derutaf lemnade endast 0.8f>3 gr. svafvelsyrad baryt, motsvarande 0.1185 gr. 

 eller 26.48 procent svafvel och 0.436 gr. gaf 0.811 gr. arseniksyrad ammon.-talk, motsva- 

 rande 0.3201 gr. eller 73.42 procent arsenik *). 



Vid granskning af destillationsapparaten fann jag uti den delen af retorthalsen, 

 som nådde inom förlaget, med hvilket den var förenad genom ett lutum af gips, åt- 

 skilliga temligcn stora kristaller af arsenikens form och utseende. Det var sålunda re- 

 dan härutaf ovedersägligt att reduktion egt rum utaf svafvelföreningen vid dess glödg- 

 ning i vätgasatmosferen. För att sätta detta förhallande utom allt tvifvel repeterade 

 jag försöket med användande af den vid ofvan nämnda destillation erhållna svafvel- 

 fattiga arsenikbisulfuren och ställde dervid reduktions-retorten så, att ingenting öfver- 

 destillerade, utan att allt som kondenserades uti retortens öfre delar åter rann till- 

 baka, för att oupphörligen ånya antaga gasform och sålunda åverkas af en jemn, ej för 

 häftig vätgasström. Bortgående gas nedleddes från förlaget uti en lösning af ätticksy- 

 rad blyoxid, som genast fälldes med svart färg och hvari fällningen blef allt ymnigare; 

 tydligen gaf sig också lukt af vätesvafla tillkänna hos den bortgående gasen. I retor- 



*) Af detta förhållande framgår att arsenikbisulfur äfven genom förlust af svafvel eller, hvilket blir detsamma, 

 genom inblandning af arsenik förlorar sin kristallisationstendens liksom fallet är äfven genom inblandadt 

 högre sulfuretum eller syre. 



