OM ARSENIKENS SULFURER OCH DERAS FÖRENINGAR. 13 



Med kännedom härom och då inga andra uppgifter föreligga i ifrågavarande 

 ämne, ansåg jag att äfven fri svafvelarsenik vore oföränderlig i glödgning med vätgas 

 och det var på grund af en sådan öfvertygelse som jag företog mig, att söka frigöra 

 erhållen syrehaltig arsenikbisulfur från denna förorening på sätt, jag ofvanför nämnt. Men 

 då härutaf ett helt oväntadt och motsatt resultat blef följden, så manade ett sådant 

 förhållande mig att undersöka, om ej H. Roses meningsskiljaktighet från Berzelii upp- 

 fattning af arseniksvafiadt svafvelalkalis förhållande till glödande vätgas vore grundad 

 på ett misstag. Att vätesvafladt svafvelnatrium dervid erhölles som rest, syntes mig i 

 ingen mån osannolikare än att af arseniksyradt natron erhållits såsom återstod natron- 

 hydrat enl. Soubeiran under arsenikens totala reduktion t ). 



Uti ett rör, så beskaffadt som Fresenius 2 ) rekommenderar till användning vid 

 Berzelius-Marshska arsenikprofvet, inlades en verkligt ovägbar smula af en kristall 

 utaf arseniksvafiadt svafvelnatrium 3XaS.AsS'+15HO och sedan luften blifvit undan- 

 trängd genom den modererade vätgasström, som leddes derigenom, upphettades först 

 lindrigt till utdrifvande utaf saltets kristallvatten, derpå häftigare, hvarvid erhölls ett 

 gult sublimat (svafvel?), som utjagades ur röret och, då återstoden ånyo upphettades, 

 framträdde i rörets förträngning en den allra tvdligaste arsenikspegel, man gerna kan 

 önska sig. -lag har flera gånger repeterat detta försök, utan att någon olikhet i de 

 vunna resultaterna kunnat förmärkas, hvarutaf sålunda bevisas, att H. Roses sedermera 

 i alla läroböcker upptagna undersökning varit i något hänseende felaktig. Måhända 

 har han arbetat med för stor qvantitet vid för låg och för kort upphettning eller dy- 

 likt och derigenom kommit att förbise den reduktion af arsenik, som härvid försiggår 

 och som Berzelius fullkomligt riktigt uppgifvit inträffa. 



Sedan jag enligt föregående medelst vätgas lyckats befria arsenikbisulfuren från 

 syrehalt, men derigenom äfven gjort förlust af svafvel, erhöll jag ändtligen en fullkom- 

 ligt ren bisulfur genom att i kolsyreström sammansmälta denna svafvelfattigare produkt 

 med lämplig mängd svafvel. 



Utom de båda metoder, af hvilka jag sålunda begagnat mig för att erhålla arse- 

 nikbisulfur, finnes ännu en tredje uppgifven, härrörande från Senarmont 3 ), som påstår 

 sig hafva erhållit densamma genom upphettning utaf arseniksvaflighet med surt kolsy- 

 radt natron uti ett tillslutet glasrör, ett sätt, som han äfven användt för erhållande 

 af kristalliserad arsenikbisulfur utaf pulverformig. Ett sådant framställningssätt är 

 alldeles oförenligt med de försök H. Rose *) anställt öfver ai seniksvaflighetens för- 

 hållande till kolsyradt alkali i glödning, hvarvid han visat att endast arsenik förflyg 

 tigas och arseniksvafiadt och arseniksyradt salt tillika bildas, ett förhållande, som hai 

 anser vara så karakteristiskt och säkert, att han säger sig ej känna något annat, hvar- 

 igenom svafligheten bättre kan qvalitativt skiljas från svaflan än detta. Enda olikheten 

 i Senarmonts och Roses försök är, som jag kan finna, den, att den förre användt surt 





') Gmelin Handbuch der Chemie 4te Auflage Bd II. S. 720. 



2 ) Anleitung zur qvalitativen chemischen Analyse 12te Auflage 1866. S. 177. 



:! ) Annales de chemie et de physique (3) XXXII p. 129. Annalen der Chemie und Pharmacei LXXX S. 218. 



(1851). 

 4 ) Annalen der Physik und Chemie XC. 8. 566. 



