OM ARSENIKENS SULFURER OCH DERAS FÖRENINGAR. 19 



såsom sådan har det ju blifvit upptaget, så befinnes den utgöra endast 0.2981 gr. eller 

 45.37 procent af den sönderdelade arsenikbisulfurens vigt. Skillnaden mellan den beräknade 

 och funna arsenikmängden, 2.67 proc, kan naturligtvis endast härröra deraf. att alkalit 

 utlöst arsenik under form af arseniksyrlighet. Okas den erhållna olösta återstodens 

 arsenikhalt härmed, får man ett tal 24.17, som ganska nära öfverensstämmer med i 

 förra försöket 5) funna arsenikhalten eller 23.74 hos det olösta. Härutaf framgår så- 

 lunda klarligen, att alkalit icke nöjer sig med att sönderdela arsenikbisulfuren i ar- 

 seniksvaflighet och arsenik, utan att äfven denna senare genom längre fortsatt inverkan 

 angripes, och då denna lösning försiggår utan förlust af arsenik (såsom arsenikväte), så 

 kan den väl ej gå för sig på annat sätt än genom vattensönderdelning och vätgas- 

 utveckling, da luftens syre var utestängdt genom vattenånga, som fyllde kärlet, hvari 

 reaktionen företogs. En här ofvan (försök 1) ) anförd omständighet synes dock enligt 

 mitt förmenande tyda derpä, att arsenikens lösning möjligen äfven kan försiggå på ka- 

 lits bekostnad, så att arsenikkalium bildas. Häri rinner jag nemligen en förklaring pa 

 den affärgning, som den gulbruna, från olösta återstoden afskilda, alkaliska lösningen 

 snart undergick uti luften, naturligtvis genom det bruna arsenikkaliums syrsättning. 

 Ett sådant antagande vinner äfven stöd genom Soubeirans x ) bekanta iakttagelse öfver 

 arsenikens förhållande i smältning med alkalihydrat, då han ådagalagt att arseniksyrligt 

 salt bildas jemte brunfärgad arsenikalkalimetall. Genom anställda försök har jag öfver- 

 tygat mig om, att alkaliernas vattenlösningar vid upphettning utöfva samma inverkan 

 på arsenik. De företogos med fint fördelad metall uti en liten glaskolf, hvarur luften 

 utdrefs genom en vätgasström, som med måttlig hastighet fick stryka genom apparaten 

 under hela den tid, försöken varade. Bortgående gas leddes efter förutgången torkning 

 genom ett glasrör, som hölls glödande, men ehuru upphettningen varade flera timmar 

 kunde något spår af arsenikspegel ej förmärkas; den alkaliska vätskan blef starkt gul- 

 brun, men affärgades småningom i luften och efter öfvermättning med chlorvätesyra 

 fällde vätesvafla derur en ymmig gul fällning. 



Att mängden af olöst återstod sålunda aftager med upphettningens tidsutdrägt 

 framstår ännu tydligare af efterföljande bada försök: 



7) 0.515 gr. arsenikbisulfur lemnade efter 18 timmars kokning med kalilut en olöst 

 återstod, hvari 0.08185 gr. arsenik förefanns, ty den lemnade deremot svarande O.2073 gr. 

 arseniksyrad ammon.-talk; lösningen hull 0.1531 gr. svafvel, som motsvarar 1.115 gr. 

 svafvelsyrad baryt, hvilken derur fälldes efter oxidation med chlor. Beräknas dessa 

 värden i procent af använd arsenikbisulfur, så utgör arseniken 15.90 och svaflet 29.73. 

 Sålunda befann sig arsenikbisulfurens hela svafvelhalt på 0.18 proc. när [29.91 — 29.73 1 i 

 lösningen, men deremot hade det olöstas mängd ansenligen förminskats. Det håller så- 

 lunda på 0.08185 gr. arsenik endast O.00088 gr. svafvel, d. ä. i procent 98,94 arsenik och 

 1.06 svafvel. En ännu mindre mängd olöst återstod men ansenligt svafvelhaltigare er- 

 hölls genom försöket 



8) 0.5155 gr. slammad tvefalld svafvelarsenik af den, som erhållits på torra vägen, 

 upphettades under 24 timmar i liflig kokning med alkali. I den olösta återstoden be- 



*) Annales de Chemie et de Physique T. XLIII p. 407. 



