'2b L. F. N I LSON, 



1. FÖRHÅLLANDE TILL KOLSYUADT NA I KON. 



Då Miseniksvaflighet löses uti sodalut vid kokningstemperatur, så är den bortgå- 

 ende kolsyran blandad med vätesvafla, hvilket kan märkas redan genom lukten oeh otve- 

 tydigt ådagaläggas derigenom, att gasen genast svärtar ett ined blysaltlösning fukta dt 

 papper. Den i form af ett bjert rödgult, kristallin iskt och tungt pulver härvid ut- 

 fallande arsenikbisulfuren måste oupphörligen aflägsnas ur lösningen, då denna ej låter 

 sig fullständigt mättas med arseniksvaflighet under dess qvarvaro, emedan stötning hin- 

 drar eller försvarar vlitskans kokning. Den sålunda erhållna lösningen har samma ut- 

 seende som en eoncentrerad lösning af neutralt chroms}'radt kali och afsätter vid af- 

 svalning en voluminös, brun, amorf fällning. Det var förenadt med svårighet att er- 

 hålla denna fällning befriad från vidhängande moderlut; med vatten kunde den nem- 

 ligen ej afsköljas, emedan den derutaf förändrades så, att en blodröd gelatinös massa 

 erhölls, ej heller lät den utpressa sig mellan sugpapper, enär den klibbade sig vi'd det- 

 samma, men genom att lägga den mellan linne röjdes denna olägenhet ur vägen. På 

 detta sätt erhölls en lefverbrun massa, som lät rifva sig till ett pulver af något ljusare 

 färg. I detta tillstånd har föreningen förlorat egenskapen att med vatten ge ett blod- 

 rödt coagulum och den löser sig nu med svårighet och ofullständigt af vatten. Be- 

 handlades den med chlor vätesyra, så utvecklades vätesvafla, utan att föreningens ut- 

 seende dock i ringaste mån förändrades, äfven efter serdeles långvarig inverkan; vid 

 upphettning med chlorvätesyra fortfar viiTesvarle-utvecklingen och färgen öfvergår små- 

 ningom från rödbrun till gul. Ett sålunda under 10 timmar behandladt prof lemnade 

 en rent gul, något flockig, tung återstod, som efter urtvättning med vatten och tork- 

 ning likväl vid glödgning på porslin i öppen luft gaf en hvit, eldfast återstod. Den 

 sura lösningen innehöll arseniksyrlighet, ty med vätesvafla erhölls genast derur en ringa 

 gul fällning. Det lyckades sålunda icke, att med chlorvätesyra fullständigt sönderdela för- 

 eningen eller dermed extrahera förhanden varande natrium. Analysen af saltet verk- 

 ställdes derföre genom dess Lösning uti rökande, salpetersyra och medförde följande 

 resultater: 



1) 0..">?i2 gr. af den på ofvan anförda sätt torkade föreningen gaf härvid 1.3762 gr. 

 svafvelsyrad baryt 0.189 gr. svafvel. 



2) 0.521 gr. lemnade likaledes 1.381 gr. svafvelsyrad baryt eller 0.1896 gr. svafvel. 



3) 0.5387 gi\ gaf efter syreöfverskottets aflägsnande en fällning af arseniksyrad 

 ammon.-talk, som efter torkning vägde 0.6372 gv. ^0.?:>i5 gr. arsenik. 



4) 0.5554 gr. af föreningen lemnade vid samma behandling 0.6454 gr. arseniksyrad 

 ammon.-talk, som motsvarar en arsenikhalt af 0.2548 <rr. 



5) 0.6175 gr. gaf efter förutgången reduktion af arseniksyran medelst svafvelsyr- 

 lighet och arsenikens fullständiga utfällning uenoni vätesvalla i filtratet derifrån 0.084 

 gv. svafvelsyradt natron 0.0272 >j;r- natrium. 



6) 0.6267 gv. af saltet gaf efter sistnämnda behandlingssätt 0.0857 gr. svafvelsyradt. 

 natron, motsvarande 0.ir.»7s gr. natrium. 



7) 0.326 gr. salt glödgades uti ett hårdsmält glasrör, sådant som begagnas vid or- 

 ganiska förbränningsanalyser, tillsammans med chromsyrad blyoxid; framför förbrännings- 



