OM ARSENIKENS SULFUREB OCH DERAS FÖ RENING An. 27 



medlet hade röret blifvit fylldt med en blandning af vattenfritt kolsyradt natron och 

 chlorsyradt kali, för att förekomma det den bildade arseniksyrligheten skulle förflygtigas, 

 hvilket eljest blef händelsen. Den härvid utdrifna vattenhalten hos saltet upptogs på 

 vanligt sätt i chlorcalcium, hvars vigt tilltog med 0.0*7 gr. 



8) 0.4693 gr. lemnade, på nyssnämnda sätt behandladt, en vigtstillökning hos chlor- 

 calcium af O.0GG5 gr. 



Beräknade i procent utaf de till dessa bestämningar förbrukade vigtsmängderna af 

 saltet, blifva dessa värden : 



1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 



4.43 — — 



U.u 14.17 



Na 







— — 



4.H> 



As 







46.69 45.88 



— 



S 



36 



26 



36.30 



— 



HO 







— — — 





och leda till formeln 











NaS. 3AsS 3 +8HO, 





som fordrar 











Na 







23 



4.79 



3As .... 







225 



... 46.88 



10S 







160 



... 33.33 



8HO . 







72 



15.00 







480 



lOO.oo 



Dessa erhållna värden öfverensstämma förträffligt med formeln utom hvad svafvel- 

 halten beträffar, som gifvit omkring 3 proc. för högt utslag. Orsaken härtill ligger 

 utan tvifvel uti en inblandning af arseniksvafla, hvilken, såsom af det följande torde 

 framgå, härvid är alltför möjlig. Det sätt, hvarpå föreningen befriats från vidhängande 

 ämnen torde heller icke skäligen gifva finhoppning om noggrannare resultater, än de 

 här meddelade; att densamma höll en ringa smitta af arseniksyrlighet är redan ofvan- 

 för nämndt. Dessutom torde redogörelsen för ett under samma omständigheter erhållet 

 kristalliseradt (och derföre rent) salt af kalium af samnia .sammansättningsart sätta 

 det utom allt tvifvel, att här ifrågavarande förening verkligen eger ofvannämnda kon- 

 stitution. 



Den amorfa, kermeslika fällning, som utfaller ur en afsvalnande lösning af i kok- 

 ning med arseniksvaflighet mättadt kolsyradt natron, utgöres följaktligen af ett surt 

 arseniksvafiigt salt, som, enligt hvad i det föregående blifvit anmärkt, erbjuder den 

 serdeles anmärkningsvärda egendomligheten, att ej låta fullständigt dekomponera sig 

 med chlorvätesyra, ej ens genom ihållande kokning, en egenskap, som vi längre fram 

 skola finna vara delad af analoga föreningarna utaf svafvelkalium och svafvelammonium 

 och flera andra. Såvidt mig är bekant, har endast en enda iakttagelse i denna riktning 

 tillförene blifvit gjord, men den gäller likvid endast arseniksvafiad svafvelzink. Enligt 

 enskildt meddelande till Berzelius ') har neinligen Wöhler funnit att »om zinkoxid och 

 arseniksyra befinna sig tillsamman i en sur lösning i en mineralsyra, så utfälles, huru 



l ) Årsberättelse om framstegen i Kemi och Mineralogi 1841 s. 114. 



