:->,H L. F. NILSON, 



syrliga saltet uti den starkt alkaliska lösningen genuin vattnets sönderdelning, och så- 

 ledes under frigöring ;if vätgas, omsattes till arseniksyradt salt, såframt nian ej vill 

 anse, att detta salt är en produkt af luftens oxiderande inflytande, då, såsom kändt är, 

 enligt undersökningar af Fresenius *), Kessler 2 ), Ludwig och Mac Donnell 3 ), Ckoft 4 ) 

 o. a., arseniksyrliga salter under beröring med luft förvandlas i arseniksyrade. Men 

 då ett sådant upptagande af syre endast försiggår i högst ringa man enligt de nämnda 

 författarnas sammanstämmande uppgifter, så synes den icke göra tillfyllest för att för- 

 klara tillvaron af det uti ganska stora qvantiteter erhållna arseniksyrade natronet, utan 

 orsaken till dess bildning torde derföre vara att söka uti något annat förhållande och 

 tvifvelsutan da uti det nyss påpekade. — Vidkommande slutligen det anmärkta sura 

 kolsyrade natronet. sa är dess bildning sa sjelfklar, att några ord derpå ieke behöfva 

 spillas. 



2. AKSENIKSVAFLIGHETENS FÖRHÅLLANDE TILL KOKANDE KOLSYRADT KALI. 



Den omsättning, som försiggår, då en kokande, concentrerad lösning af kolsyradt 

 kali mättas med arseniksvaflighet, erbjuder en, om ock ej alldeles, fullständig analogi 

 med den här nu beskrifna. 



Härvid utvecklas jemte kolsyra också vätesvafla under det arsenikbisulfur utfaller. 

 Mättad med arseniksvaflighet och genom filtrering befriad från den fällda bisulfuren, 

 stelnar lösningen vid afsvalning till en ljusgul, något i grönt stötande, ganska fast. 

 amorf massa. En del af denna produkt öfverlemnades nu åt sig sjelf i luften och snart 

 nog visade sig på dess yta, på ställen der denna blifvit ojeran genom skrapning med 

 en glasstaf, små bjerta, röda punkter, hvilka förstorade visade sig såsom klotformiga 

 kristallgyttringar. Efter förloppet af ett par månader hade alltsammans öfvergått till 

 en vattenklar lösning och deri funnos liggande en hel mängd af dessa bollformiga, röda 

 kroppar, hvilka lätt erhöllos rena genom afsköljning med kallt vatten, hvaraf de an- 

 gripas föga, men dock i någon mån, ty detsamma opaliserar alltjemt. Föreningen sy- 

 nes härvid lida någon sönderdelning, hvarom färgen på ytan, som blir gulgrå, också 

 bär vittne, och vid upphettning fås märkbar vätesvafleutveckling. Upphettad i öppen 

 luft på porslin smälter densamma till en mörk massa, som sedan förbrinner med leni- 

 ning af en eldfast hvit återstod. Chlorvätesyra angriper saltet föga, dock utvecklas 

 vätesyafla, isynnerhet vid kokning, och ur lösningen erhålles med vätesvafla en ringa 

 mängd arseniksvaflighet. Kalilut löser föreningen i köld under gulfärgning, kokas lös- 

 ningen, så utfaller ett svartbrunt ämne, alldeles som då arsenikbisulfur löses af alkali. 

 Kolsyradt natron löser saltet med lätthet under kolsyreutveckling. 



De analytiska data jag har att meddela å denna förening, sådan den erhölls ge- 

 nom afsköljning med vatten och urpressning mellan sugpapper, äro följande: 



1) 0.718 gr. salt lemnade efter lösning i rökande salpetersyra 1.8637 gr. svafvel- 

 syrad baryt =0.2558 gr. svafvel. 



') Annalen der Chemie und Pharmacie XCIII. S. 384. 



2 ) Annalen der Physik und Chemie CXIII. S. 140. 



8 ) Journal fur praictische Chemie LXXIX. S. 502. 



4 ) Chemical Gazette 1858. p. 121 



