40 L. F. Ml. SON, 



fur, och om så är händelsen, då utgör ju den mörka fällningen en sekundär produkt, 

 uppkommen genom alkalits inverkan pä bisulfuren, som härvid bildas blott för att i 

 nästa ögonblick sönderfalla i arseniksvaflighet och arsenik. I utspädd eller kall kalilut 

 löser sig deremot arseniksvaflighet utan lemning. Berzelius ') har anmärkt att ett så- 

 dant brunt pulver, hvilket han höll före att vara As'S, afsätter sig vid lösningens kok- 

 ning och det desto lättare och ymnigare ju mera eoncen trerad vätskan är. 



Att saltet i fråga icke innehåller bisulfur, derom kan ej någon tvekan uppstå 

 redan genom dess angifna löslighet i kolsyradt natron, hvilket lemnar denna förening 

 oantastad. 



Af försöket l J) framgår att detta salt med det på motsvarande sätt erhållna och 

 analogt sammansatta natriumsaltet delar egenskapen, att ofullständigt dekomponeras af 

 chlorvätesyra, då ej fullt en tredjedel af alkalihalten dermed kunde utdragas, ehuru sy- 

 ran fått inverka ganska länge. Det vill synas som om ett salt, ännu rikare på arsenik- 

 svaflighet än det här i fråga varande, trotsade allt angrepp af denna syra. 



En annan del utaf ofvannämnda gröngula amorfa massa behandlade jag med al- 

 kohol, tvättade den upprepade gånger på filtrum dermed och lät den sedermera sta 

 med alkohol uti ett tillslutet kärl. Efter någon tids förlopp märktes på kärlets sidor 

 små ofärgade spetsiga kristaller och efter en längre tid hade den amorfa massan på 

 kärlets botten undergått en märkbar förändring. Utaf densamma syntes ingenting vi- 

 dare till, den hade nemligen fullständigt öfvergått uti dessa kristaller, som egde all- 

 deles samma utseende som Cloez' disulfo-arseniksyrade kali, hvilket jag just samtidigt 

 erhållit enligt hans beredningsmetod. Det erhållna saltet egde också alla dettas ut- 

 märkande reaktioner: tröglöst i kallt vatten upptogs det lättare vid uppvärmning, men 

 då icke utan sönderdelning, ty lösningen opaliserade härvid nästan ögonblickligen; 

 vattenlösningen gaf med ätticksyrad blyoxid en hvit fällning, som svartnade innan kort; 

 med chlorvätesyra afsatte såväl saltet som dess vattenlösning en gul fällning, ur löd- 

 ningen fällde salpetersyrad silfveroxid ett brunt precipitat; efter lösning i alkali och 

 tillsats af silfversalt erhölls arseniksyrans bekanta reaktion. Luftbeständigt förlorade 

 det ej heller öfver svafvelsyra i vigt, vid upphettning gulnade det under vattenförlust. 



Analysens resultater äro följande: 



1) 0.509 <iw mellan sugpapper pressadt salt sönderdelades med chlorvätesyra, fälldes 

 med vätesvafla, filtrerades; i filtratet bestämdes kalihalten såsom svafvelsyradt salt, hvil- 

 ket vägde 0.2235 gr. =0.1209 gr. kali. Den genom vätesvaflan erhållna fällningen lem- 

 nade efter oxidation med rökande salpetersyra 0.4815 gr. arseniksyrad ammon.-talk 

 0.t9öi !zv. arsenik. 



2) 0.513 gr. >alt gaf vid nämnda behandling 0.0224 gr. svafvelsyradt kali 0. 1211 

 ;j;v. kali och 0.485 gr. arseniksyrad ammon.-talk =0.1914 gr. arsenik. 



3) 0.509 gr. salt, löst i rökande salpetersyra, lemnade 0.0555 gr. svafvelsyrad bar\ t 

 = 0.09 gr. svafvel. 



4) O.521 gr. salt gaf likaså 0.«65 gr. svafvelsyrad baryt, motsvarande 0.913 gr. 

 svafvel. 



*) Kongl. Vetensk.-Akademiens Handlingar 1825. s. 284. 



