46 L. F. NILSON, 



3KS.2AsS 3 +8HO 

 fordrar 



3K 117.3 24.V7 



2As 150.0 31.oi 



9S 144.0 29./0 



8HO 72.0 ....- 14.90 



483.3 lOO.oo 



Af en sådan sammansättningsart hos det salt, som utlöstes genom vatten ur för- 

 eningen KS . AsS' 1 , följer naturligtvis att det blodröda gelatinet är ett på sulfid rikare 

 salt och sönderdelningen försiggår enklast enligt formeln 



4KS, AsS 3 -3KS . 2AsS ; +KS . 2AsS 3 , 

 som, ifall den är sann, anger det blodröda ämnet innehålla dubbelt sa mycket svaflig- 

 het som det ursprungliga saltet. Ett stöd för sannolikheten härutaf lemnar en analogt 

 sammansatt förening af svafvelnatrium, som nedanför skall omnämnas, hvilken också 

 med vatten bildar en likartad blodröd kropp. Men å andra sidan visar sig också af 

 det följande, att det ges ett arseniksvafligt svafvelnatrium af formeln NaS . AsS 3 , som 

 utan sönderdelning ger en sådan blodröd förening med vatten. Tvifvelsutan torde det 

 derföre existera flera föreningar på olika mättningsstadier, för hvilka alla denna egen- 

 skap är gemensam. 



c. Iakttagelsen att en vattenlösning, som innehåller saltet KS . AsS'. vid kokning 

 afgaf vätesvafla i ganska anmärkningsvärda qvantiteter, föranledde mig att söka få den 

 frågan, hvarpä detta kunde bero, besvarad genom ett försök. För detta ändamål upp- 

 hettades en temligen concentrerad lösning utaf vätesvafladt svafvelkalium, som blifvil 

 mättad med arseniksvaflighet; reaktionen företogs i en liten glaskolf under sådana för- 

 hållanden, att luften var så vidt möjligt utesluten och afdunstande vatten ersattes med 

 annat urkokadt och luftfritt. Efter flera d) T gns förlopp (utvecklingen af vätesvafla på- 

 gick hela tiden i så märkbara qvantiteter att den gaf sig tydligen tillkänna redan ge- 

 nom lukten) hade en vackert rödbrun skorpa afsatt sig på kärlets botten och sidor, 

 hvilken för blotta ögat syntes sammansatt af klotformiga kristallgx ttringar, som, sönder- 

 tryckta, vid förstoring syntes bestå af små hopvuxna mikroskopiska kristaller af tydlig 

 prismatisk habitus. En gång afsatt ur lösningen var det omöjligt att genom stegrad 

 hetta eller tillsats af mera vatten ånyo bringa föreningen i flytande form. I kokning 

 med chlorvätesvra afger den vätesvafla, men är derutaf serdeles svårangriplig, t)* a ena 

 sidan blir dess utseende så godt som of ör lindrad t och a andra sidan visade det sie, atl 

 den eldfasta återstod, som den, äfven efter långvarig upphettning med denna syra, vid 

 glödgning i öppen luft lemnar, var efter ögonmått att döma föga mindre, än da saltet 

 såsom sådant underkastades denna behandling. Ett qvantitativt försök utföll så, att 

 0.8835 gr. salt, som hållits upphettadt med chlorvätesvra i 24 timmar, lemnade i lösnin- 

 gen O.or.87 gr. svafvclsyradt kali -0.02035 gr. kalium eller 2, ( .i8 proc. Då saltet enligt 

 nedan meddelade analys innehåller 8,n proc. kalium, så befinnes härigenom endast om- 

 kring tredjedelen af detsamma vara utdragen, alldeles som händelsen var vid det på 

 sid. 39 refererade försöket med här ifrågavarande förening, erhållen på annat sätt. Den 



