(i 8 L. F. NILSON, 



III. ARSENIKPENTASULFID, åsS 5 . 



Med anledning derutaf att vätesvafla icke genast åstadkommer någon fällning uti 

 en lösning af arseniksyra, såsom fallet är med arsejniksyrligheten, var man till en bör- 

 jan af den åsigt, att någon deremot svarande svafvelförening af arsenik icke funnes. Så 

 yttrar Berzelius *) 1824 rörande denna fråga: »det synes ej existera någon arseniksyran 

 motsvarande förening mellan arsenik och svafvel, ty en lösning af arseniksyra fälles ej 

 af vätesvafla och om fuktig arseniksyra i fast form utsattes för vätesvafla, så sönder- 

 delas visserligen syran, men det synes som om produkten endast vore en mekanisk 

 blandning af svafvel och svafvelarsenik [AsS 3 ], som löses i ammoniak med lemning af 

 svafvel». Följande år visade dock Pfaff 2 ), att, derest vätesvaflans inverkan icke för 

 hastigt afbrytes, en gul fällning verkligen erhålles och vid långvarig inledning af gasen 

 fann han lösningen arsenikfri. På grund derutaf att den så vunna svafvelarseniken vid 

 ringa uppvärmning fullständigt löstes uti ammoniak och med stöd af ett verkställdt 

 analytiskt försök, som angaf föreningen bestå af omkring 50 proc. af hvardera bestånds- 

 delen, fann Pfaff sig öfvertygad derom att den produkt, han erhållit, utgjordes utaf 

 arseniksvafla. Det är förmodligen denna uppgift, som gjort att Berzelius s. å. ändrat 

 sin mening, då han säger: 3 ) »arseniksvafla bildas, då arseniksyra i någorlunda concentre- 

 rad upplösning sönderdelas af svafvelbunden vätgas, men sönderdelningen går vida trö- 

 gare än af arseniksyrlighet», en mening som ännu qvarstår i sista upplagan af hans 

 I.ehrbueh der Chemie. 



Senare hafva likväl Wackenroder och Ludwig ') ådagalagt att Berzelii ursprung- 

 liga, uppfattning utaf den sönderdelning, vätesvafla utöfvar ])ä arseniksyra, är den enda 

 sanna och II. Roses 5 ) 1859 utförda undersökning i frågan har tjenat som ytterligare 

 bekräftelse derpå; lian fann nemligen att reaktionen härvid försiggår enligt formlerna: 



AsOV2lIS-AsO :! +2S+2HO, 

 As0 3 f3HS = AsS :) +. o .IIO, 

 att sålunda den fällning, som först uppkommer, utgöres af svafvel, endast i ringa mån 

 blandadt med svafvelarsenik, att, efter dettas aftiltrering, båda arsenikens oxidations- 

 grader kunna i lösningen påvisas, att denna, ytterligare behandlad med vätesvafla un- 

 der en kortare tid, ger en svafvelarsenik, som i glödgning med kolsyradt alkali afsätter 

 metallspegel - följaktligen A>S ! — och att den frän trisulfiden befriade vätskan utaf 



') Lehrbuch der Chemie 1824 Bd. 2. S. 141. 



2 ) Schwetggers Journal fur Chemie und Physik N. F. XV. S. 95 (1825). 



■') »Om svafvelsalter» i Kongl. Vetensk.-Akademiens Handlingar 1825. s. 2. r >7. 



«) Arehiv der Pliarmaeie 2:te Reihe Bd. !»7. S. 32. 



■"') Annalen der Physik und Chemie CVII. S. 189. 



