70 L. F. NILSON, 



lade svafvelsyrlighet och fällde ett gult precipitat, föroi-enadt som det var af svafvel- 

 salt. Dessa företeelser kunde endast derigenom förklaras, att den vid försöket använda 

 sulfiden varit oren af svafvel, hvilket förorsakat bildning utaf ett supersulfuretum med 

 kalium, hvarur vid luftens inverkan svafvel utföll under det samtidigt ett undersvafvel- 

 syrligt salt uppkom. Pentasulfidens halt utaf fritt svafvel äter kunde ej härledas ur 

 annan orsak, än att densamma ursprungligen utfallit i förening med vätesvafla, såsom 

 ett sulfhydrat, genom hvars småningom försiggående sönderdelning den ofvannämnda 

 opaliseringen vid tvättningen vinner en förklaring, alldenstund detta, såsom lufthaltigt, 

 borde utöfva en oxiderande inverkan på sulfhydratet, hvilket sedermera i beröring med 

 luften vid torkning lidit en fullständig, eller så godt som fullständig sönderdelning. 



Detta allt föranledde mig att å den på ofvan anförda sätt beredda och torkade 

 svaflans beståndsdelar anställa en qvantitativ undersökning. 



1) 0.65 gr. derutaf lemnade, löst i rökande salpetersyra, efter dennas afrökning 

 vid 1U0° 0.6055 gr. arseniksyrad ammon.-talk, motsvarande 0.239 gr. arsenik. 



2) 0.461 gr. gaf sammaledes 2.1175 gr. svafvelsyrad baryt, motsvarande en svafvel- 

 halt utaf 0.2908 gr. 



Beräknade på hundra delar blifva dessa värden : 



\ r>/> 36.77 „ 



As 36.77 - - - = 0.49 



S _62^87 



99.64 



75 

 52.8' 

 16" 



Förhållandet mellan vigtsmängderna af svafvel och arsenik är sålunda noggrannt 

 det, som angifves genom formeln AsS\ Härutaf blir det tydligt, att allt eller åtmin- 

 stone i det allra närmaste allt svafvel, som förefanns uti det dekoinponerade saltet 

 3NaS.AsS° erhållits i fällningen; kolsvafla utdrog ur densamma ansenliga qprantiteter 

 svafvel, men oaktadt den en längre tid stått uti 80° varm luft visade den sig ännu 

 hålla osönderdelad vätesvafla. Detta framgår nemligen af ett försök, hvarvid 

 0.621 gr. af den torra svafvelarseniken, då den under två dygn låg under en lösning 

 utaf chlorcadmium, efter urtvättning och torkning vid 90 — 95° tills konstant vigt in- 

 trädde, hade tilltagit i vigt med 0.0584 gr. 



En sådan vigtstillökning synes mig nemligen ingalunda på andra vilkor kunna 

 erhållas, än att det hos svafvelföreningen ännu förhandenvarande svafvelvätet omsatte 

 sig med cadmiumsaltet, så att arseniksvafiad svafveleadmium bildades. 



Det torde sålunda svårligen kunna förnekas, att vid sönderdelningen här i fråga 

 ett sulfhydrat 3HS . AsS° blifvit fälld t, hvilket dels under tvättning med det lufthaltiga 

 vattnets och dels genom beröring med luftens syre gifvit en blandning af AsS'+3S. 

 Denna svafvelvätets förening med en så stark sulfid som arseniksvaflan är så mycket 

 mera anmärkningsvärd som vi hitintills endast egt ett enda exempel på sådana i theo- 

 retiskt hänseende synnerligen intressanta föreningar uti Zeises bekanta sulfhydrat af 

 kolsvafla. Redan Berzelius synes hafva iakttagit dess tillvaro, ty han säger tydligen i 

 sin afhandling »om svafvelsalter» s. 264: »Jag har någon anledning att förmoda att vid 

 detta tillfälle (arseniksvaflade salters sönderdelning ined utspädd saltsyra) något väte- 



