72 L. F. NILSON, 



att han opererat med en utaf fritt svafvel förorenad arseniksvafla, hvilket är så mycket 

 antagligare som den förmodligen vid vanlig temperatur blifvit utfälld. 



För att erhålla en under iakttagande af här förut nämnda försigtighetsmått be- 

 redd pentasultid befriad från hygroskopiskt vatten, torkades densamma, i och för ana- 

 lys derutaf, i luftbad vid 100°; dess vigt blef dock härigenom icke konstant utan aftog 

 oupphörligen och det befanns slutligen, att densamma vid denna temperatur undergått 

 syrsättning och öfvertäckt sig med kristalliserad arseniksyrlighet både i oktaedrar och 

 prisraer; efter kokning med chlorvätesyra föll ur denna lösning för vätesvafla genast en 

 ymnig gul fällning. Att hettan i luftbadet, (som var försedt med en Bunsens regulator) 

 icke öfverskridit det angifna gradtalet, derom är jag förvissad, då urglaset, som inne- 

 höll sulfiden, var placeradt på kork och termometern som angaf temperaturen äfven- 

 ledes med sin nedre ända hvilade på samma slags underlag; dessutom erhölls på arse- 

 niksvaflighet, som samtidigt torkades, lätteligen konstant vigt, hvaraf synes framgå att 

 svaflan AsS a lättare rostar än svafligheten AsS 3 . Dock har jag flera gånger varit i till- 

 fälle att erfara, att äfven den senare vid långvarigare torkning, t. ex. under en hel 

 natt, vid nämnda temperatur undergår syrsättning och derutaf har följden också blifvit 

 att flera i det föregående meddelade analyser gifvit nugot laga värden i arsenik och 

 arseniksvaflighet. 



Nyss är anfördt, att vid svafvelarsenikens sålunda försiggående långsamma röst- 

 ning vid 100° arseniksyrlighet uppträdt i båda sina kristallformer; denna iakttagelse är 

 ingalunda enstaka, utan jag har flera gånger observerat densamma i både oktaedriska 

 och prismatiska kristaller afsatt, den ena invid den andra, på det täckande urglasets 

 undre sida. Härutaf synes sålunda följa, att temperaturen, vid hvilken kristallisationen 

 försiggår, icke har någonting att skaffa med arseniksyrlighetens dimorfa natur, såsom 

 fallet onekligen synes vara med det dimorfa svaflet. Afvenledes torde båda formernas 

 bildning under anförda omständigheter utgöra ett talande bevis för riktigheten af 

 Scheurer-Kestners 1 ) förmodan, att en långsam kristallisation uti en atmosfer af svafvel- 

 syrlighet utgör ett betingande vilkor för att arseniksyrligheten skall afsätta sig pris- 

 matisk, en förmodan, som han framställt med anledning utaf fyndet af denna form i 

 ett rör, som ledde en utaf arsenikhaltig kis beredd svafvelsyrlighet in uti en svafvelsyrc- 

 kammare. Deremot synes den åsigt, för hvilken Debray 2 ) gjort sig till förkämpe, att 

 nemligen en högre temperatur (400°) är väsendtligen nödvändig för dess bildning, då 

 enligt honom vid en läjjre endast oktaedrisk skulle afsätta si<>-, härigenom vara bevisad 

 mindre sannolik. 



Då jag genom en qvantitativ bestämning önskade pröfva den beredda arsenik- 

 svaflans renhet, men ej kunde erhålla den torr genom upphettning till 100°, så sökte 

 jag befria densamma från vatten i lufttomt rum öfver svafvelsyra; det befanns dock 

 att sulfiden höll vatten, som dymedelst ej lät aflägsna sig. Undersökningen af den, 

 tills kontant vigt erhölls, sålunda behandlade svaflan gaf nemligen följande utslag: 



') Bulletin Soc. Chim. (2) X. 444. 



2 ) Compt. rend. LVIII, p. L209. tnnaleu der Chemie uud Pharmacie, Suppl. 111. S. 250. 



