OM ARSENIKENS SULFUEEB OCH DERAS FÖRENINGAR. 75 



beräknadt enligt formeln 





funnet: 



K 



O.AsS i O i +2HO 



KO 



23.70 ... 



KO 



47.1 24.02 



As 



37.13 . . 



As 



75.0 38.24 



S 



16.20 



2S 



32.0 16.32 







30 



24.o 12.2i 







2HO 



18.0 9.is 



196.1 lOO.oi) 



Lösningen hvarutur detta salt anskjutit öfvergick vid längre drifven eoncentration 

 till en mjölklivit fast massa. De produkter, som beledsaga dess bildning på ifråga va- 

 rande sätt, hafva icke blifvit undersökta, men det frigjorda svaflet synes tyda derpå, att 

 pentasulfiden vid lösning uti det arseniksyrade alkalit lider en destruktion, såsom jag 

 liar anledning att förmoda, till bildning af arseniktrisulfid och fritt svafvel, alldenstund 

 utur dess lösning i arseniksyradt natron, som försiggår under samma fenomener, här 

 för kalisaltet redan äro uppgifna, denna svafvelarsenik vid afsvalning utföll i form af 

 en brandgul amorf fällning, som vid upphettning i luften förbrinner utan lemning och, 

 torkad öfver svafvelsyra, gaf 38.09 proc. svafvel. 



Äfven en annan omständighet synes vittna om, att arseniksvafian lätt sönder- 

 faller på angifna sätt. Tillförene har här redan blifvit anmärkt, att om en vattenlös- 

 ning af saltet 3NaS . AsS°+15HO försättes ined silfversolution, så erhåller man en svart 

 fällning, efter hvars afskiljande vätskan vid neutralisation med ammoniak ger ett rent 

 gult precipitat af arseniksyrlig silfveroxid. Det var detta reaktionsförhållande, som kom 

 mig att tro, det den kristallisation, som erhölls ur en lösning, hvari på hvarje atom 

 AsS 1 fanns 3 atomer svafvelalkali för handen, utgjordes utaf arseniksvafligt salt. Som 

 bekant är, förhåller sig nemligen en ammoniakalisk lösning af arseniksvaflighet på detta 

 sätt, under det att en sådan utaf arseniksvafla visar arseniksyrans karakteristiska reak- 

 tion i den bruna fällning, som under liknande förhållanden bildas. Det var då helt 

 naturligt, att jag betjenade mig af denna olikhet, för att undersöka, hvilkendera svafvel- 

 arseniken saltet innehöll, alldenstund nemligen ingenting annat kunde förmodas, än att 

 samma utslag skulle erhållas, lösningsmedlet för svafvelarseniken måtte nu vara ammoniak 

 eller svafvelalkali. Så är dock ej fallet; arseniksvafla löst i ammoniak ger arseniksyrad 

 silfveroxid, arseniksvafla löst såsom natriumsalt ger en gul fällning af arseniksyrlig 

 silfveroxid. Den fria svaflan svärtas ögonblickligen vid öfvergjutning med en någor- 

 lunda concentrerad lösning af salpetersyrad silfveroxid och filtratet lemnar genom neu- 

 tralisering med ammoniak en rent gul arseniksyrlig silfveroxid, men något brunt arse- 

 niksyradt salt visade sig alls icke, vare sig vätskan neutraliserades med ammoniak eller 

 med salpetersyra. Vid extrahering med kolsvafla lemnade den svarta återstoden — 

 svafvelsilfret — , efter förutgängen urtvättning med vatten och till sist alkohol, en li- 

 ten qvantitet svafvel. Man skulle härigenom känna sig frestad att antaga, det den fria 

 svaflan, i enlighet med H. Roses förut omnämnda åsigt, verkligen endast består utaf 

 en med 2S blandad AsS 3 , såframt nemligen ej dels Fuchs ådagalagt att densamma 

 existerar i isoleradt tillstånd och dels dess saltlösning, säsom nyss är nämndt, äfvenväl 

 förhölle sig sammalunda till silfversolution. 



