OM ARSENIKENS SULFURER OCH DERAS FÖRENINGAR. 83 



12. Då ehlor agerar så på svafvelarsenik, att chlorarsenik bildas och svafvel fri- 

 göres, så torde genom detta medel ett arsenikhaltigt svafvel knnna renas. 



13. H. Roses förening mellan chlorarsenik och svafvelchlorid existerar ej annat 

 än som mekaniska blandningar. 



14. Arsenikbisnlfuren måste alldeles frånkännas den honom af Berzelius tillagda 

 förmågan att bilda salter. Namnet underarseniksvaflighet till följe häraf obrukbart. 



15. Då arseniktrisulfid löses i kokande kolsyradt natron, så erhålles till pro- 

 dukter: kolsyra, vätesvafla, AsS 2 , NaS . 3AsS 3 +8HO, ¥aO . 2AsS 3 2 +7HO, 3NaS.AsS 5 

 + 15HO, 2NaO . HO . As0 5 +14HO och surt kolsyradt natron. Omsättningen är förorsa- 

 kad utaf arsenikens benägenhet att öfvergå i sitt högsta mättningsstadium. 



16. Kolsyradt kali ger vid mättning med arseniksvaflighet analoga föreningar 

 utom det att disulfoarseniksyradt kali KO . AsS 2 3 -f2HO här uppträder som motsvarighet 

 till det trisulfoarseniksyrade natronet Na O . 2AsS s O~+7HO, hvars förut obekanta oxy- 

 sulfld låter isolera sig utan att sönderfalla. 



17. Arseniksvaflighet kan med konst erhållas kristalliserad; den afsätter sig nem- 

 ligen i tydligt kristalliniskt tillstånd utur en med arseniksvaflighet mättad lösning af 

 kolsyradt alkali, om denna en längre tid får stå i 70 — 80° värme. 



18. Mättas ett vätesvafladt salt med arseniksvaflighet under vanliga förhållanden, 

 så bildas salter af formeln RS . AsS 8 , af h vilka endast ett CaS . AsS 3 +llHO erhållits 

 kristalliseradt. Vid behandling med vatten sönderdelas de så, att sura olösliga salter 

 bildas; sådana äro t. ex. NaS . 2AsS s +6HO, CaS . 4AsS 8 +10HO och CaS . 9AsS 3 +10HO. 

 Vid kokning af saltets KS.AsS 3 +5HO vattenlösning erhölls ett surt kristalliseradt salt 

 htS . 3AsS +2HO under utveckling af vätesvafla. Detta och alla öfriga sura salter sön- 

 derdelas ytterst trögt och ofullständigt af chlorvätesyra. — I lufttomt rum förmår arsenik- 

 svafligheten utdrifva mera vätesvafla, så att de mera basiska salterna 2RS.AsS' och 

 3RS.AsS ! dervid bildas. Detta gäller dock ej hvad alkalierna angår, ty af dem bil- 

 das, såsnart mer än 1 atom svafvelmetall är förhanden för h varje atom af trisulflden, 

 arseniksvafladt salt under afsats af fri arsenik, och vätesvafladt svafvelaminonium ger 

 under alla förhallanden endast saltet AmS . 3AsS ! +4HO. Uti en lösning, som håller 

 3CaS . AsS 3 afsätter sig ett sä basiskt salt som 7CaS . AsS'+25HO, väl kristalliseradt, 

 under det att ur motsvarande lösningar af barium och strontium företrädesvis salterna 

 2RS . AsS 3 +15HO synas vilja anskjuta. 



19. I köld fälld ur sina salter ger arseniksvaflan ett sulfhydrat 3HS . AsS", 

 hvarur svafvelvätet först genom långvarig kokning med öfverskott af syra låter aflägsna 

 sig; på detta sätt håller sulfiden vatten, som ej förloras vid torkning öfver svafvelsyra 

 i lufttomt rum och eger då sammansättningen HO . AsS°. 



20. Tillfölje häraf kommer en i köld fälld och i luften torkad svafla, att bli för- 

 orenad utaf fritt svafvel och detta är anledningen till Fluckigers observation, att den 

 med ammoniak ger undersvafvelsyrligt salt; äfvenså är detta orsaken till det redan af 

 Berzelius påpekade faktum, att svafvel faller vid pentasulfidens lösning i vätesvafladt 

 salt, 



21. men det ges ock en annan anledning härtill uti dess egenskap att med 

 BaS . HS . och SrS . HS bilda dubbelsalter utaf arseniksvafla och arseniksvaflighet och 



