OM AFSONDRINGEN AF VÄXTSLEM HOS FAM. POLYGONEJ1 JUSS. 5 



Förekommer deremot knoppen på en ofvan jordytan befintlig, örtartad stamdel 

 står dess första och yttersta blad på samma raetamorphos-grad, som det blad eger 

 h vilket i sin axill uppammat denna knopp. 



Hos alla Polygoneer äro således knoppens bladdelar än verkliga blad än delvis 

 eller alla låg- eller högblad. Eger det förstnämnda förhållandet rum, är ock knoppens 

 sammansättning till sina grunddrag öfverallt densamma. Det är nemligen det yttersta, 

 oftast bortvissnade bladets ochrea, som omsluter det närmast inre bladet tillsammans 

 med alla de öfriga, hvilka höra till samma knopp, och af hvilka hvardera dessutom är 

 skyddadt af en särskilt ochrea, som tillhör det närmast yttre bladet. ') 



Nästan alla arters knoppdelar hysa colleterer 2 ); bladen äro försedda med vanliga 

 glandier, ochreornas inåtvända sidor uppbära mer långsträckta trichomer, som äro än 

 har- än bandlika. Vi kalla dem bandlika här'') för att uti ett namn kunna samman- 

 fatta alla de olika former, hvarunder dessa trichomer uppträda i olikartade knoppar. 

 Att emellertid colleterer allmänt förekomma hos dessa växters knoppar, framgår deraf, 

 att, fastän vi underkastat knopparna hos nere än 30 Polygoneer en fullständigare 

 analys, vi uti knopparna hos alla dessa växter, som tillhöra 11 olika slägten och hafva sitt 

 hemvist i vidt skilda trakter af jorden, funnit de omnämnda colletererna, utom hos Koenigia 

 islandica,^) hvilken dock undersökts i torkadt och mer än tillbörligt utveckladt tillstånd. 



I motsats till den öfvennsstänimelse, som nu omtalats ega rum emellan knopparna 

 hos olika arter, kan man ock dem emellan anmärka olikheter. Dessa bestå uti bladens 

 vernation, ochreans byggnad och sättet för dess öppnande. Formen hos de bandlika 

 haren kan väl också blifva en annan på samma gång, som slägtena, men synes dock 

 snarare vara underkastad förändringar, allteftersom växten är en- eller flerårig, har 

 svaga eller starka rötter, små och torra eller stora och slemrika knoppar. 



Vi skola nu söka att på det sätt gruppera de undersökta växterna, att de föras 

 tillsammans, som ega likadana bandlika hår, samt, om möjligt, samma byggnad och 

 anordning af knoppens öfriga delar. 



Härvid börja vi med de växter, hos hvilka de svällande rotbladsknopparna äro 

 slemrikast, och ställa dem sist, som hafva de torraste knopparna. Genom denna indel- 

 ning komma vi att först beskrifva de korta och regelbundna håren och derefter dem, 

 som äro mer utdragna. Samma ordning komma vi att följa, då redogörelse skall lemnas 

 för en och samma arts olika knoppar. 



Rtinicx crispus L: samtidigt beskrifva vi knoppar och afsöndringsorganer hos alla 

 fleråriga, svenska Rumex-arter, af hvilka obtusifolius L., Hydrolapaihum Huds., Hippola- 



') För att vinna en mer noggrann kännedom om dessa växters knoppar hänvisa vi till SandÉENS omnämnda 

 arbete. 



-) Hanstein gifver dem också namnet "Zotten", sa att för honom zotten och colleterer blifva liktydiga be- 

 grepp. Vi kunna ej undertrycka den meningen, att för de slemafsöndrande öfverlnidsbihang, som uppträda 

 i knopp-ar, hårludd är ett mer passande namn, än colleterer, men att, om harz afsöndras i knoppen, det 

 senare har företräde. För att undvika förvirring låta vi emellertid alla trichomer, som förekomma i knoppar, 

 hvarest blastocolla bildas, betecknas med collectiv-namnet colleterer. 



:t ) Härtill foga vi den anmärkningen, att, då vi gifva bladens colleterer det särskilta namnet glandier och 

 ochreornas namnet bandlika hår, vi härmed blott afse formen och ej de förrättningar, dessa växtdelar utöfva. 



1 ) Torkadt exemplar från Finnmarken. 



