OM AFSONDRINGEN AF VÄXTSLEM HOS FAM. POLYGONEiE JUSS. 9 



Låter man absolut alkohol inverka på ett innehåll, som har det utseende, vi nu 

 beskrifvit, förminskas de vacuol-artade rummen mer och mer och försvinna omsider i 

 det närmaste, så att de delar af cellinnehållet, som förut utgjordes af en klar och 

 tunnfly tände vätska, nu upptagas af en slemmig massa. Till slut aflägsnas väggbe- 

 klädnaden från membranen, hvarefter hela innehållet sammanföres till cellens midt 

 såsom en slemmigt-grynig massa. Detta sistnämnda utseende eger innehållet i de band- 

 lika hår, som förekomma på någon af de 2 yttersta ochreorna, äfven om preparatet 

 blott är indränkt uti vatten, och utan att man behöfver till detsamma foo-a ett ämne, 

 som med begärlighet uppsuper vatten (fig. 8) 1 ). Inom de ochreor, hvarom nu är fråga 

 finnes ej blott en jemförelsevis rikligare, utan också en mer tunnflytande blastocolla. 



Så länge de bandlika håren äro mycket unga, finnes samma innehåll i fotcellerna 

 som i de öfriga, men då håren något utvecklats, har det hos de förra till sin sam- 

 mansättning så förändrats, att det betydligt afviker frän de senares. Kaustika alkalier, 

 som nu göra innehållet i sjelfva hårets celler likformigt grynigt och gifva det en röd- 

 aktig anstrykning, hafva samtidigt det inflytande på fotcellernas, att detta senare öfver- 

 går till en gul, klar vätska. Till samma klara vätska förändras fotcellernas innehåll, 

 om det behandlas med chlorzink-jod-lösning. 



Det späda, i knoppläge befintliga bladets celler äro, liksom hår- och ochreal- 

 cellerna, till en början uppfyllda med ett likformigt, protoplasma-artadt innehåll, uti 

 hvilket vacuol-lika rum börja uppträda, långt innan bladets olika cellväfnader utbildats 

 ur det ursprungliga meristemet. Dessa vacuoler förstoras, ju mer bladet utväxer. 

 Så snart bladet upphört att vara etioleradt, förekommer ej längre ett innehåll, som 

 har nu nämnda utseende, ty det yttersta af de blad, som befinna sig i knoppläge, eger 

 dels intet slemmigt cellinnehåll, dels blott en tunn, slemmig kant på cellväggens inre 

 sida och uti parenchymet tydliga chlorophyllkorn. Ytcellernas ursprungligen tunna 

 membraner hafva under hela denna tid föga förtjockats men, så snart bladet utbredts, 

 bekommit en betydligt större bredd. De blåsor, om hvilka Hanstein säger, att de 

 skulle finnas uti bladcellernas utåtvända membraner, hafva vi aldrig kunnat upptäcka. 



De glandier, som finnas på bladen under knoppläget, anläggas, man kan säga, 

 nästan samtidigt med dessa, h vilkas urparenchym-celler utväxa åt alla håll. Uti de 

 utstjelpta cellerna uppstår först en horisontal skiljevägg, h vilken delar dem uti en del, 

 som blir i jemnhöjd med bladets celler, och uti en annan del, hvilken finnes derofvan 

 samt sedermera underkastas samma delningsprocess. Härigenom uppkomma 2 celler, af 

 hvilka den undre blir en fot till glandeln, som utbildas ur den öfre. Foten består än af 

 1 cell än af 2, åtskilda genom en vertikal vägg, och blir med tiden vidare uppåt, så 

 att, om man betraktar den späda glandeln ofvanifrån, foten bildar en enkel ring i dess 

 midt (fig. 12), men en dubbel (fig. 13, 14), då glandeln är mer utvecklad. I detta fall 

 antyder den inre cirkeln vidden af fotens genomskärningsyta, der den utgår från bladet, 

 och den yttre dess omfång straxt under glandeln. Denne har en rundad form och 

 utgöres på sin höjd af 16 men vanligen blott af 4 eller 8 celler, som äro åtskilda 



') Att Hanstein känt detta, visa hans figurer. 



K. Vet Akad. Handl. Ii. lo. N:o 5. 



