10 



genom vertikala väggar och hafva sina afsmalnande, kilformiga delar riktade mot glan- 

 delns midt, under det de vidare bilda dess omkrets. 



Glandelns celler tillkomma i följande ordning - . Hvar och en af de 2 celler, som 

 först uppstå, utbildar 2 andra, livarvid de 4 celler, af hvilka glandeln nu utgöres, 

 antingen kunna vara lika stora, så att de skiljeväggar, som sist kommit till stånd, 

 -ligga i en linea (fig. 13), eller olika stora, så att skiljeväggarna ej träffas i glandelns 

 midt. De 4 omtalta cellerna utbilda nu i sin ordning hvardera 2, hvilka alltid äro olika 

 stora, och de skiljeväggar, som uppstå vid denna och nästa delning, mötas aldrig 1 ) 

 (fig. 14). Afven om glandeln förekommer på det 7:de eller 8:de bladet, innesluter 

 cellernas slemmigt-gryniga innehåll vacuol -artade rum, som mer och mer förstoras, ju 

 äldre glandeln blir. Så snart glandeln blifvit så gammal, att han uppträder på det 

 yttersta af de höljda bladen eller på det, som står i beredskap att frigöras, har cellernas 

 slemmiga och något gulaktiga innehåll blifvit sammanfördt till klumpar, som ligga i 

 deras midt. ~) Innehållet uti glandelns s. k. fotceller öfverensstämmer med det, som 

 finnes uti motsvarande celler hos de bandlika håren. 



Uti sjelfva glandelns celler blifva membranerna, som ständigt äro tunna, på 

 ytan snart förvandlade till cuticula, hvarefter denna del af samma orsak, som hos de 

 bandlika håren, aflägsnas från den återstående delen, som fortfarande består af cellulosa, 

 och utböjes till mycket stora, med utsprång försedda blåsor, hvilka deremot aldrig före- 

 komma i fotcellernas membran. Vi hafva här lika litet, som hos håren, sett dessa 

 blåsor eller deras utsprång brista sönder för att lemna en af dem innesluten gummi- 

 massa tillfälle till fritt utträde. 



På det utbredda bladet söker nian förgäfves efter dessa glandier, hvilka så ute- 

 slutande synas tillhöra knoppstadiet, att de liksom ej längre äro behöfiiga för växten, 

 då han öfvervunnit detta. 



2:0. Sedan den blombärande stjelken nästan alldeles utvuxit, och dess stängel- 

 leder blifvit förlängda, finnes ännu en större eller mindre mängd slem samlad emel- 

 lan pipstjelken och de hinnlika ochreor, som vid bladens fästepunkter omgifva 

 denna och före stammens förlängning höljde bladen. Den inre sidan af dylika ochreor, 

 belägna närmare rothalsen, hyser bandlika hår, som likna dem. hvilka tinnas på den 

 yttersta ochrean i rotbladsknoppen, såväl till formen som deruti, att ett slemmigt- 

 grynigt innehåll är sammanfördt till cellernas midt. De bandlika har,') som finnas på 

 de ochreor, hvilka qvarsitta högre upp på stammen, äro deremot längre än vanligt, 

 och synnerligast i spetsen oregelbundet byggda, men ega de förutnämndas innehåll. 

 Slemmet, som finnes samladt inom de senare ochreorna, är ej heller på långt när så 

 rikligt som det, hvilket förvaras af de förra. Alla delar af stjelkens yta, hvilka fuktas 

 af detta slem, äro försedda med glandier. 



') Till formen och cellernas anordning likna dessa glandler dem. som finnas på bladen hos Salvia-arter 

 (Theobjn, laktt. rörande öfverh. bihang hos växt., Upsala 1866, Pl. I, ti"'. 7) och uti knoppania hos 

 Fraxinus excelsior (Om Växt. här och yttre glandl., l\'j;. 13, 14). 



-) Jemför Hanstetn, 1. c, Tall. XI, Bg. 5. 



! i Da vi Hiu di' handlika håren säga, att de äro längre än vanligt, att de hafva vanlig form, mena vi. att 

 de afvika frän eller öfverensstämma med motsvarande colleterer uti rotbladknopparna hos fleråriga Rumices. 



