OM AFSÖNDRINGEN AF VÄXTSLEM HOS FAM. POLYGONE^E JUSS. 23 



derefter bilda den fasta massan i det utflutna slemmet. En sådan förändring måste 

 naturligen försiggå, men den eger ej rum i membranen eller, med andra ord, det slem- 

 lika ämne, som finnes i cellrummet, utgör ej först en del af den fasta cellväggen för 

 att derstädes sedermera transformeras till collagen. Det är protoplasman förbehållet 

 att verka denna förändring, som således måste utföras inuti cellen. 



Den anmärkningen skulle kunna göras, att, som chlorzink-jod förlänar det va- 

 cuol-bildande ämnet en blå färg, bör det hafva en viss frändskap med cellulosa, hvil- 

 ket åter synes tala mer derför, att det bildar delar af membranen, än att det efter 

 undergången transformation uti cellrummet direkt utföres ifrån cellen till rummet emel- 

 lan bladet och ochrean. Men med afseende på denna invändning mot vårt ofvannämnda 

 påstående torde följande omständigheter böra påpekas: att det tinnes föga verklig kun- 

 skap om men väl många sväfvande förklaringar öfver kolhydraternas kemiska natur; 

 att ibland de många olika kolhydrater, man antagit såsom distinkta, bassorin, aktiv och 

 passiv cellulosa, arabin, gummi, växtslem o. d., endast cellulosa och gummi kunna 

 genom kemiska reaktioner särskiljas frän hvarandra, om de nemligen finnas inneslutna 

 i växtens celler; att det, som man kallar växtslem, stundom liknar gummi men stun- 

 dom också är beslägtadt med cellulosa; och att, om af 2 ämnen det ena är lösligt och 

 det andra olösligt i vatten, detta ej utgör ett tillräckligt skäl att i kemiskt hänseende 

 betrakta dem såsom alldeles olika. 



Vi hafva hittills sökt visa, att ett ämne finnes i afsöndringsorganernas celler, 

 som kommer växtslem eller gummi ganska nära; att det från kemisk synpunkt ej kan 

 göras invändning mot det antagandet, att, fastän jod och svafvelsyra eller chlorzink- 

 jod reagera mot detta ämne på samma sätt, som mot cellulosa, detsamma kan utan att 

 först hafva utgjort en del af membranen transformeras uti cellrummet och derifrån 

 utpressa.-. 



Nu >kola frän biologisk synpunkt några omständigheter framhållas, som ganska 

 tydligt visa, att större eller mindre delar af afsöndringsorganernas, företrädesvis de band- 

 lika hårens, innehåll än kunna secerneras än qvarstanna i cellerna för att användas 

 vid deras utveckling. Några facta komma nemligen att anföras, som lätt finna sin 

 förklaring, om man antager, att det ofta nämnda, vacuol-bildande ämnet under olika 

 omständigheter förhåller sig på olika sätt. Stundom, och isynnerhet uti de svällande vår- 

 knopparna, förändras det af protoplasman för att derefter bilda en afsöndringsprodukt. 

 Stundom eller uti knoppar, som väl kunna tillhöra samma art, ja samma individ, som 

 de föregående, men befinna sig uti andra lefnadsförhållanden eller finnas på andra växt- 

 delar och uppträda under andra årstider, är det vacuol-bildande ämnet ett plastiskt ma- 

 terial och bidrager till cellmembranens tillväxt och förstoring, i hvilken händelse det vi- 

 sar en alldeles otvetydig öfverensstämmelse med Orchisknölarnas slem. 



Hos fleråriga Ruraices äro de bandlika håren, om de finnas uti svällande vår- 

 knoppar, korta och regelbundet byggda och hafva spända membraner, som hysa många 

 blåsor, h vilket allt står i sammanhang med den starka secretion, som eger rum uti 

 dessa knoppar, och ined den stora mängd blastocolla, som samlas inom deras ochreor. 

 Men om hos samma växter håren uppträda uti första eller andra årets knoppar på 

 rhizomet, om de sitta på de yttersta ochreorna till öfvervintrande rotbladsknoppar eller 



