24 P. G. E. THEORIN, 



på cotyledonarslidan, och om de slutligen finnas uti knoppar, som af denna omslutas, 

 äro de förlängda och oregelbundet byggda, hafva raka membraner och få eller inga 

 bläsor; secretionen på alla dessa ställen är ock, att döma af den obetydliga blastocollan, 

 ganska ringa. 



Hos Polygonum Bistorta visa de bandlika hår, som finnas i skilda slags knoppar, 

 ännu större olikheter med afseende pä längd och utveckling. Uti svällande vårknop- 

 par, som innesluta en större mängd blastocolla, äro de bandlika håren kortare och 

 försedda ined tunna membraner, uti hvilka bläsor finnas. Ofvervintrande knoppar 

 hafva deremot, vare sig att de nästkommande vegetationsperiod växa öfver jordytan, 

 eller de utbilda underjordiska grenar, ovanligt langa hår, som ega förtjockade membraner, 

 uti hvilka snart sagdt alla bläsor förgäfves eftersökas, hvilket allt bör ställas tillsam- 

 mans dermed, att ifrågavarande knoppar äro försedda med en obetydlig blastocolla och 

 stundom alldeles sakna en sådan. 



Särdeles egendomligt gestaltar sig saken hos Rhen m-arterna. De knoppar, som 

 under vintern finnas på rhizomet, äro på ytan täckta och skyddade af förtjockade lag- 

 blad, och inom dessa ligger den egentliga knoppen, d. ä. de inrullade bladen med sina 

 motsvarande ochreor. På lågbladens inre sida, hvarest utfluten blastocolla blott så- 

 som ett ferniss-öfverdrag ger sig tillkänna, sitta ovanligt långa, bandlika hår, hvilka 

 hafva alldeles raka membraner och således till sitt utseende erinra om de hår, som 

 uti svällande rotbladsknoppar ännu qvarsitta på de brustna ochreorna. Den egentliga 

 knoppens ochreor, på hvilka slemtrådar häfta fast, då man aflägsnar dem från de 

 höljda bladen, uppbära deremot jemförelsevis korta här, hos hvilka membranerna äro 

 starkt utåtböjda, och som ögonskenligen mycket nära öfverensstämma med hår, som 

 förekomma pä vårknopparnas ännu slutna ochreor. 



Antingen knopparna befinna sig i hvila eller äro stadda i verksamhet, antingen de 

 sitta på den ene eller på den andre växtdelen, äro de hos somliga arter, Rumex Acetosa 

 och Acetosella, Polygonum Hydropiper m. fl., alltid smala och långa samt bildade af 

 högst få sma -knoppar, uti hvilka blastocollan än är ytterst obetydlig än alldeles saknas. 

 De bandlika hår, som uppbäras af dessa knoppars ochreor, äro också öfverallt mycket 

 långsträckta samt försedda med tjocka, laka membraner. 



Den iakttagelsen är dertill lätt att göra, att uti de bandlika hår, som länge till- 

 växa, således blifva förlängda och i allmänhet aflemna ringa secret, ett slemmigt-gry- 

 nigt innehåll bildar en smalare eller bredare kant på deras cellers inre \'ågg, såväl 

 då håret uppträder på knoppens yttersta ochrea, som ock då det finnes på någon af 

 de innersta; men att de korta och secernerande håren, orn de finnas på de yttersta 

 ochreorna, innesluta ett till midten sanimanfördt, slemmigt innehåll och i yngre till- 

 stand ega ett, som är mer likformigt utbredt i cellerna. 



Vi anse oss på grund af allt detta berättigade att uttala och lägga den största vigt 

 pa den ofvannämnda förmodan, att det material, som hos Polygoneernas knoppar tillförts 

 de bandlika hårens celler och uti dem förändrats till det omnämnda vacuolbildande och 

 med cellulosa beslägtade ämnet, än till största delen aflägsiias ur håren än, nästan ute- 

 slutande begagnas till hårens egen tillväxt och förstoring, hvilka då finnas uti andra 

 knoppar hos samma växt; att härcellernas näringsämnen företrädesvis användas till det 



