28 P. G. E. THBOKIN, 



Mängden af den fasta substans, som finnes i de växters utflutna safter, hos hvilka 

 företeelsen varit längre bekant, är visserligen obetydlig och utgör hos Brassica eretica 

 0,i procent, hos Colocasia antiquorura och Zea Mays 0,05, men äfven hos Polygonea3 torde 

 det i knoppen befintliga secretet aldrig hafva mer än 2 procent fast substans, och i de 

 Miste fall mycket mindre. 



Det nu nämnda berör endast yttre förhållanden, och dessa kunna ju blott antyda 

 en skenbar öfverensstämmelse mellan orsaken till vattenafskiljningen hos de omtalta väx- 

 terna och de krafter, som hos Polygoneernas knoppar utpressa slemmet från afsön- 

 dringsorganerna till förvaringsrummen för blastocollan. För att fä visshet om, att de 

 härvarande afsöndringsorganerna äro så beskaffade, att de kunna öfverfyllas med vät- 

 skor, och att de i sådant fall låta det, som, så att säga, ej får plats i cellen, utsippra 

 genom väggen, må vi granska förhållandena i de slemafsöndrande cellerna. 



Hos fleråriga Rumex-arter äro uti svällande rotbladsknoppar äfven de minsta, till 

 exempel 1 till 2 linier långa, små-knopparna omgifna med blastocolla och hafva mycket 

 outvecklade colleterer, som ej ens vid 800 gångers linear-förstoring visa sig ega bläsor 

 i membranen, hvilken alltigenom består af samma ämne och är mycket tunn. Af- 

 söndringsorganernas celler innesluta växtslem vid denna tid, och uti dem finnas således 

 de nödvändiga fordringarna, för att de på endosmotisk väg skola kunna tillegna sig delar 

 af det vatten, som genom rotens verksamhet tillföres stammen och knopparna x ). De 

 afsöndrande cellerna öfverfyllas härigenom med vätskor, som allt mer och mer trycka 

 på väggen, hvilken häraf blifver bugtad utåt vid midtcn. Och emedan en växthinnas 

 riltrationsmotstånd, isynnerhet om den, såsom här är fallet, besitter en betydlig tunn- 

 het, kan genom lämpligt tryck, öfvervinnas, så måste på detta sätt omsider den spän- 

 ning i cellerna hafva kommit till stånd, att vätskor, som, så att säga, ej längre finna 

 något rum i cellerna, måste utpressas genom den yttre väggen, äfven om ej denna sknlle 

 göra mindre motstånd, än den inre, mot andra celler riktade, hvilket är fallet hos 

 nectarierna 2 ). 



Då en lösning af gummi eller växtslem filtrerar igenom en hinna, är filtratet 

 ständigt mer utspädt än lösningen; filtratet blir dock mer concentreradt än vanligt, 

 <>m trycket ökas, för hvilket den filtrerande vätskan utsattes. Det är således ganska 

 antagligt, att den lösning, som utpressas ifrån afsöndringsorganerna till och med i de 

 innersta små-knopparna är särdeles utspädd. Förut är det dock sagdt, att den här- 

 varande blastocollan vanligtvis är tjockflytande. I sådant fall måste secretet hafva lem- 

 nat ifrån sig vatten, hvilket derigenom blir förklarligt, att blastocollan, som på alla si- 

 dor omgifves af slemlika celler, vid förändrad vattentillgång i knoppen förlorar delar 

 af sin vattenhalt. En sådan förändring kan äter betingas af variation i rotens verk- 

 samhet, luftens och jordens fuktighet m. ni. 



Det följer nu att redogöra för de sraå-knoppar, som bilda midten af sjelfva knop- 

 pen. Uti dessa hafva afsöndringsorganernas celler ännu ett sådant innehåll, att de i 



') Att den vattenmängd bör vara betydlig, som på delta sätt kommer fleråriga, örtartade Polygoneer till godo. 



kunna vi, per analogiam, första, då vi känna, att en manometer, stäld på en likartad stam (Atriplex hor- 



tensis), som afskurits nära -othalsen, kan angifva ett tryck af 65 millimeter. 

 2 ) Jemför (hspary, de nectariis, Bonn. 1848, pag. 32. 



